П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/20820/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
15 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлене листом №0600-0308-8/60100 від 09.07.2025 року, про утримання надміру виплачених сум пенсій з ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повернути ОСОБА_1 кошти, утримані з пенсії, починаючи з 01.08.2025, на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 0600-0308-8/60100 від 09.07.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що отримує пенсію по інвалідності 2 групи. ГУ ПФУ в Житомирській області листом повідомило про утримання надміру виплачених сум пенсії у зв`язку з перервою у періоді встановлення групи інвалідності з 01.02.2025 по 11.06.2025 в розмірі 75877 грн. 62 коп., яка підлягає поверненню. Зазначила, що пунктом 3 постанови № 1338 визначено, що особам з інвалідністю, повторний огляд яких був призначений з 1 січня 2025 року, але які не пройшли його своєчасно, строк інвалідності продовжується до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування, але не довше ніж до 1 липня 2025 року. Оскільки інвалідність їй була встановлена з 27.01.2022 по 31.01.2025, позивачка була зобов`язана пройти медогляд для оцінювання повсякденного функціонування у період до 01.07.2025. Позивач вважає безпідставним рішення відповідача про утримання надміру виплачених сум пенсій.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлене листом №0600-0308-8/60100 від 09.07.2025 року, про утримання надміру виплачених сум пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повернути ОСОБА_1 кошти, утримані з пенсії, починаючи з 01.08.2025, на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 0600-0308-8/60100 від 09.07.2025 року.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно виписки з акту огляду МСЕК 12 ЛАВ №599912 від 27.01.2022 позивачу було призначено пенсію як особі з інвалідністю 2 групи по 31.01.2025.
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №262/25/2613 від 17.06.2025 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю 2 групи з 12.06.2025.
Листом від 09.07.2025 №0600-0308-8/60100 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивача, що відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №262/25/2613 від 17.06.2025 позивача визнано особою з інвалідністю 2 групи з 12.06.2025. У зв`язку з перервою у терміні інвалідності виникла надміру виплачена сума пенсії за період з 01.02.2025 по 11.06.2025 в розмірі 75877,62 грн. Стягнення надмірно виплачених коштів буде проведено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області в порядку, встановленому чинним законодавством, в розмірі 20% від суми пенсії з 01.08.2025 до повного погашення.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених сум пенсій з пенсіонера є допущення зловживань з боку пенсіонера.
З огляду на те, що в оскаржуваному рішенні відповідача обґрунтованих обставин щодо зловживання з боку пенсіонера не наведено та допустимими доказами не підтверджено обізнаність позивача щодо недостовірності даних довідки МСЕК, суд дійшов висновку, що зазначене рішення (дії) відповідача є протиправним і підлягає скасуванню.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачу інвалідність ІІ групи була встановлена до 31.01.2025, тоді як за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи її повторно визнано особою з інвалідністю ІІ групи лише з 12.06.2025. У зв`язку з цим, на думку апелянта, за період з 01.02.2025 по 11.06.2025 позивач безпідставно отримала пенсію по інвалідності, внаслідок чого виникла переплата в сумі 75 877,62 грн, яка підлягає утриманню. Крім того, відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно втрутився у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення Цивільного кодексу України щодо безпідставного набуття майна.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення).
Частиною першою статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Відповідно до статті 31 вказаного Закону група інвалідності, її причина, час настання та строк встановлюються за результатами медико-соціальної експертизи або оцінювання повсякденного функціонування особи - для повнолітніх осіб.
Застрахована особа має право у встановленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи та результати оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідно до статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності.
Якщо особі встановлено інвалідність нижчої групи, пенсія виплачується за попередньою групою до кінця місяця, в якому змінено групу інвалідності.
У разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд, здоровою пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.
У разі якщо особа не з`явилася для проведення оцінювання (повторного оцінювання) повсякденного функціонування особи у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому мало бути проведено оцінювання (повторне оцінювання) повсякденного функціонування такої особи.
У разі якщо строк оцінювання повсякденного функціонування особи пропущено особою з інвалідністю з поважних причин або у разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності поновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, але не більш як за три роки, якщо експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи визнає її за цей період особою з інвалідністю. При цьому якщо під час наступного оцінювання повсякденного функціонування особі з інвалідністю встановлено іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений період виплачується за попередньою групою інвалідності.
Якщо виплату пенсії особі з інвалідністю припинено у зв`язку з відновленням здоров`я або якщо така особа не отримувала пенсію внаслідок нез`явлення без поважних причин для проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, у разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня наступного встановлення інвалідності, за умови що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. Якщо минуло більше п`яти років, пенсія призначається знову на загальних підставах.
Експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи зобов`язані до запровадження електронної інформаційної взаємодії між відповідними інформаційно-комунікаційними системами повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду України про результати оцінювання повсякденного функціонування особи в частині встановлення інвалідності у порядку, визначеному законодавством.
15 листопада 2024 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова №1338), якою затверджено Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; критерії встановлення інвалідності.
Відповідно до пункту 3 Постанови №133 документи, рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі цих рішень, є чинними, прирівнюються до рішень експертних команд, документів, виданих на підставі рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо, у тому числі для цілей, визначених у Законах України "Про військовий обов`язок та військову службу" та "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", на весь строк дії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією до проведення планового оцінювання повсякденного функціонування особи експертними командами.
У разі коли актами законодавства передбачається підтвердження тих чи інших фактів або обставин, у тому числі рішеннями, довідками та/або результатами медико-соціальних експертиз, до приведення зазначених актів у відповідність з вимогами цієї постанови, для підтвердження цих фактів, зокрема для встановлення або продовження надання особам і дітям статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, застосовуються рішення, витяги, інші документи, видані за результатами проведеного оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, за умови, що такі документи підтверджують зазначені факти.
Особи, інвалідність яким встановлена без зазначення строку проведення повторного огляду, проходять оцінювання повсякденного функціонування за власним бажанням (за зверненням опікуна у разі позбавлення особи з інвалідністю дієздатності) або за рішенням суду.
Особам з інвалідністю, повторний огляд яких був призначений з 1 січня 2025 р., але які не пройшли його своєчасно, строк інвалідності продовжується до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування, але не довше ніж до 1 липня 2025 року.
Отже, з урахуванням Постанови №1338, документи МСЕК залишаються чинними та застосовуються до проведення оцінювання експертними командами, а у разі несвоєчасного повторного огляду інвалідність тимчасово продовжується. У даному випадку строк інвалідності позивача був визначений до 31.01.2025, після чого за результатами оцінювання від 17.06.2025 позивача повторно визнано особою з інвалідністю ІІ групи з 12.06.2025, що свідчить про безперервність підтвердження статусу інвалідності з урахуванням наведеного правового регулювання.
Відповідно до статті 102 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.
Згідно із частинами першою та другою статті 103 Закону №1788-ХІІ суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених сум пенсій з пенсіонера є допущення зловживань з боку пенсіонера.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 №6-4 (далі по тексту - Порядок № 6-4).
Пунктом 3 Порядку № 6-4 передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Відповідно до частини першої статті 50 Закону №1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що надмірно виплачені суми можуть бути утримані із пенсії за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.
Для цілей застосування статті 50 Закону №1058-IV зловживання пенсіонера є формою умисного протиправного діяння, яке слід доводити відповідними доказами. При цьому тягар доведення зловживання пенсіонера покладається на відповідний орган Пенсійного фонду, який про це стверджує.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2024 у справі №340/1173/23 зазначає, що для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії необхідним є встановлення наявності свідомих, активних та навмисних дій з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.
Передумовою прийняття рішення про утримання надміру сплачених сум пенсії є встановлення органом, що уповноважений призначати пенсії, факту переплати пенсії, яка мала місце у зв`язку із поданням пенсіонером недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні.
Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат несуть пенсіонери - у разі неповідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.
Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 25.10.2016 у справі №686/26486/14-а та у постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №340/644/15-а, від 13.11.2019 у справі №639/9467/16-а та у постанові від 25.10.2021 у справі №554/4736/17.
Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що підставою для прийняття відповідачем рішення, оформленого листом №0600-0308-8/60100 від 09.07.2025, стало встановлення ним факту виплати позивачу пенсії по інвалідності за період з 01.02.2025 по 11.06.2025, який, на думку відповідача, не був охоплений строком встановленої інвалідності.
Разом з тим, навіть за умови існування переплати пенсії, сам по собі факт виплати пенсійних коштів понад розмір, який, на переконання органу Пенсійного фонду України, визначений законодавством, не є достатньою правовою підставою для їх подальшого утримання із пенсіонера.
Як вже зазначалося вище, положення статті 50 Закону №1058-IV, статей 102, 103 Закону №1788-ХІІ та пункту 3 Порядку №6-4 пов`язують можливість стягнення надміру виплачених сум пенсії саме з наявністю зловживань з боку пенсіонера або поданням страхувальником недостовірних даних.
При цьому наведені норми не передбачають права органу Пенсійного фонду України утримувати надміру виплачені суми пенсії виключно з підстав встановлення факту переплати без доведення обставин, які стали причиною її виникнення та свідчать про недобросовісну поведінку пенсіонера.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач подавала до органу Пенсійного фонду України документи з недостовірними відомостями, приховувала інформацію, яка впливала на право на отримання пенсії, або іншим чином сприяла виникненню спірної переплати.
Так само відповідачем не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про умисні, свідомі чи недобросовісні дії позивача, спрямовані на безпідставне отримання пенсійних виплат.
Натомість зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що єдиною підставою для утримання коштів відповідач визначив наявність, на його думку, перерви у строку встановлення інвалідності між датою закінчення строку інвалідності, визначеного МСЕК, та датою повторного встановлення інвалідності експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Отже, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до обґрунтування правомірності висновків відповідача щодо виникнення переплати пенсії, проте не спростовують встановленої судом першої інстанції відсутності передбачених законом підстав для її стягнення з позивача.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 передбачають продовження строку інвалідності особам, повторний огляд яких був призначений з 01.01.2025, але які не пройшли його своєчасно, до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, але не довше ніж до 01.07.2025.
З огляду на те, що строк інвалідності позивача спливав 31.01.2025, а рішення за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи було прийнято у червні 2025 року, висновки суду першої інстанції щодо поширення на спірні правовідносини наведених положень Постанови №1338 є обґрунтованими.
Водночас навіть незалежно від оцінки питання щодо безперервності строку інвалідності, визначальним для правильного вирішення цього спору є відсутність установлених законом підстав для стягнення з позивача надміру виплачених сум пенсії, передбачених статтею 50 Закону №1058-IV.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України.
За змістом частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії у разі встановлення протиправності його рішення, дій чи бездіяльності та за наявності визначених законом підстав для такого способу захисту порушеного права.
У цій справі суд першої інстанції, визнавши протиправним та скасувавши рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відновлення майнового становища позивача шляхом повернення коштів, які були утримані на підставі такого рішення.
При цьому питання щодо повернення безпідставно утриманих сум не передбачає для відповідача можливості вибору між кількома правомірними варіантами поведінки, а тому не належить до сфери його дискреційних повноважень.
Безпідставними є і посилання апелянта на положення статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню пенсії, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку платника та недобросовісності з боку набувача.
Правильність проведених розрахунків та добросовісність набувача презюмуються, а обов`язок доведення протилежного покладається на особу, яка вимагає повернення відповідних коштів.
Відповідачем не доведено ані наявності рахункової помилки під час здійснення пенсійних виплат, ані недобросовісності позивача, тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України відсутні.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.