Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Справа№200/605/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника Малюка Є.В. звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:
визнати протиправними дії щодо обмеження пенсії максимальним розміром з 19 червня 2025 року;
зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 19 червня 2025 року, без обмеження її максимальним розміром, виходячи з фактичного нарахованого розміру пенсії.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію на пільгових умовах. Під час здійснення перерахунку пенсії відповідачем безпідставно встановлено обмеження виплати пенсії максимальним розміром. Позивач вважає такі дії протиправними і такими, що порушують його конституційні права на належне пенсійне забезпечення, в зв`язку з чим звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою від 02 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.
Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад судочинства відноситься, зокрема, розумний строк розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.
Відповідно до наведених норм, враховуючи здійснення судочинства в умовах збройної агресії проти України справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідач надав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що позивач з заявою про перерахунок пенсії «про виплату пенсії без обмеження десятьма прожитковими мінімумами громадян» не звертався.
Щодо обмеження пенсії максимальним розміром посилається на норми пункту 3 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, оскільки відповідно до Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі 2361 гривень, розмір пенсії позивача з 19.06.2025 складає 32365,46 грн, максимальний розмір пенсії 23610,00 грн.
Наполягає на пропуск позивачем строку звернення до суду щодо позовних вимог за період з 19 червня 2025 року по 19 серпня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, з 19.06.2025, як отримувач пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. 
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, серія НОМЕР_1 .
Згідно з даними протоколу-розпорядження щодо призначення-перерахунку пенсії від 05.08.2025, розмір пенсії ОСОБА_1 з 19.06.2025 з урахуванням усіх складових, надбавок та доплат становить 34226,63 грн, водночас фактично до виплати здійснюється пенсія в обмеженому розмірі - 23610,00 грн.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.09.2025 про розгляд звернення на заяву позивача від 29.08.2025 повідомлено, що відповідно до пункту 3 статті 27 Закону № 1058-IV максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Сума пенсії до виплати, з урахуванням вимог статті 27 Закону № 1058-IV, складає 23610,00 грн.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи питання дотримання строку звернення з цим позовом, суд зазначає, що згідно з матеріалами справи, позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 08.07.2025. Позивачу призначено пенсію з 19.06.2025. Із заявою про нарахування та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром позивач звернувся 29.08.2025. Відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача листом від 08.09.2025.
Відповідачем не надано суду доказів повідомлення позивача про обмеження виплати нарахованої пенсії при призначенні з 19.06.2025.
Отже, фактичне порушення прав відбулось в межах шестимісячного строку звернення до суду, після відмови у виплаті пенсії в повному розмірі.

Вирішуючи справу та надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).
Згідно з частиною 3 статті 27 Закону № 1058-IV максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Вказана редакція частини 3 статті 27 Закону № 1058 запроваджена відповідно до Закону № 3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
При цьому, рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2022 від 12.10.2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.
Слід зазначити, що зміни щодо виплати пенсії у максимальному розмірі введені з 01.01.2008 із набранням чинності Законом України від 28.12.2007 № 107-VI: пункт 35 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": частину третю статті 27 викласти в такій редакції: "3. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцяти мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону".
Рішенням Конституційного Суду від 22.05.2008 у справі №10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (254к/96-ВР) (є неконституційними), положення ст.67 розділу I, п.п.2-4, 6-8, 10-18, пп.7 п.19, п.п.20-22,24-34, пп.1-6,8-12 п.35, п.п.36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Таким чином, доповнення у статті 27 Закону № 1058-IV стосовно максимального розміру пенсії визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду від 22.05.2008 у справі № 10-рп/2008.
Водночас, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": частину третю статті 27 викласти в такій редакції: "3. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" (пункт 17 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення).
У подальшому, із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, частину третю статті 27 доповнити реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень" (пункт 22).
Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз.6 п.4 Рішення КСУ у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень КСУ).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 у справі №1-31/2000 рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Таким чином, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 у справі № 10-рп/2008 є втрата чинності із 22.05.2008 норм частини 3 статті 27 Закону № 1058-IV. Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною норми частини 3 статті 27 Закону № 1058-IV, така вважається «відсутньою» у тексті Закону.

Отже, буквальне розуміння змін, внесених Законом від 08.07.2011 № 3668-VI та згідно із Законами № 911-VIII від 24.12.2015, № 1774-VIII від 06.12.2016, із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 у справі № 10-рп/2008, дозволяє стверджувати, що у Законі № 1058-IV була відсутньою норма частини 3 статті 27, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів та цифр, є нереалізованими.
Таким чином, внесені Законом від 08.07.2011 № 3668-VI та Законами № 911-VIII від 24.12.2015 № 1774-VIII від 06.12.2016 зміни до частини 3 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Поряд із цим суд звертає увагу також і на те, що принцип обов`язковості рішень Конституційного Суду України, та їх властивість «негативної нормотворчості» проявляється у недопустимості запровадження правового регулювання з тими самими недоліками.
Так, Конституційний Суд України в пункті 7 рішення від 08.06.2016 № 4-рп/2016 висловлював правову позицію, у відповідності до якої, закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені». Повторне запровадження правового регулювання, яке визнано неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Також, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.02.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 р. №7-рп/2004).
Судом не встановлено правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, оскільки позивач не є отримувачем пенсії за вказаним законом.
Проте, суд враховує, що застосування норми частини 3 статті 27 Закону № 1058-IV щодо позивача позбавляє його права на отримання надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством. 
Зокрема, за межами максимального розміру пенсії для позивача залишаються:
- доплата за понаднормовий стаж;
- цільова допомога учасникам бойових дій;
- підвищення учасникам бойових дій;
- пенсія за особливі заслуги перед Україною особи, нагородженої орденом України.
З цього приводу суд зазначає, що сформульована конструкція норм частини 3 статті 27 Закону № 1058-IV щодо обмеження розміру пенсії виходить за межі предмету правового регулювання вказаної статті, оскільки зупиняє фактичне застосування до позивача дій інших нормативних актів, якими встановлено право на отримання надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії. 
Вказане обмеження права лише арифметичним розрахунком верхньої межі нарахованої грошової суми суперечить актам законодавства щодо виплати надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії. Якщо такі виплати встановлені законом, та за правилами вирішення колізії перевага надається спеціальним нормам, порівняно із загальною нормою частини 3 статті 27 Закону № 1058-IV.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Позивач звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, через що суд не здійснює розподіл судового збору.
Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010) щодо обмеження ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) загального розміру пенсії з 19 червня 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 19 червня 2025 року, без обмеження її максимальним розміром.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/) відповідно до наявних умов електропостачання та функціонування програмного забезпечення в умовах збройної агресії проти України. 

Суддя Г.А. Чекменьов