ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/808/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №702/431/25 Категорія: на ухвалу 	Жежер Ю.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шестакової Юлії Володимирівни на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2026 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за виключними обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, інфляційних втрат від затримки виконання зобов`язання по виплаті середнього заробітку, 3% боргових, профспілкових внесків та моральної шкоди, –
в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року  ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Шестакової Ю.В., звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.08.2025 року у справі №702/431/25 за виключними обставинами.
В обґрунтування заяви вказувала, що рішенням суду позовні вимоги відхилено через пропуск строків звернення до суду, встановлених ч. 1 ст. 233 КЗпП України, а також у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог. Вказане рішення в цій частині залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11.11.2025.
11.12.2025 Велика палата Конституційного Суду України (КСУ) рішенням № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24) визнала неконституційною норму частини першої статті 233 КЗпП України, яка встановлювала тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення зарплати та інших виплат, оскільки це обмежує конституційні права працівників.
КСУ постановив, що ч. 1 ст. 233 КЗпП України втрачає чинність із дня ухвалення судом цього рішення, тобто з 12.12.2025.
У зв`язку з вищезазначеним строки звернення для стягнення зарплати тепер є необмеженими.
Враховуючи наявність рішення Конституційного Суду України, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) ч. 1 ст. 233 КЗпП, якою керувався суд під час ухвалення рішення у цій справі, та положення якої були покладені в основу оскаржуваного рішення у справі, у позивача є гарантоване законом право звернутися до Монастирищенського районного суду Черкаської області із заявою про перегляд рішення за виключними обставинами.
На підставі викладеного просила суд рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.08.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог переглянути, скасувати та стягнути з Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у виконанні рішення у справі № 702/805/21 у сумі 103 262,78 грн та моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн; стягнути з Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради судові витрати.
Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2026 року в задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що на час прийняття Монастирищенським районним судом Черкаської області рішення у даній справі частина 1 ст. 233 КЗпП України була чинною та не була визнана неконституційною. На момент прийняття вказаного рішення суд застосував чинні норми та підстав їх не застосовувати у суду не було. Крім цього, на час ухвалення рішення Конституційним судом України, а саме 11.12.2025, рішення було виконано 20.06.2024, дані правовідносини, які виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, припинилися. Це означає, що дія цього рішення не може поширюватися на вказані правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.
Оскільки рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами прийнятого у даній справі рішення суду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 – адвокат Шестакова Ю.В. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що позиція про припинення правовідносин з виконанням рішення Христинівського районного суду Черкаської області є помилковою, оскільки обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період часу з 01.11.2023 по 20.06.2024 за який відповідачем не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу не виконано на цей час – наслідки судового рішення (позбавлення особи права на стягнення коштів) продовжують існувати. У зв`язку з цим, рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюються на правовідносини, що тривають після його ухвалення.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду відповідає зазначеним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.08.2025 позов ОСОБА_1 до Управління освіти, молоді та спорту Монастирищенської міської ради Черкаської області залишено без задоволення (а.с. 192 – 202 том 1).
Відповідно до змісту рішення суду підставою для відмови в задоволені позову, є те, що позивачем пропущено строки звернення до суду, встановлені ч. 1 ст. 233 КЗпП України.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 11.11.2025 рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.08.2025 скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради задоволено частково. Стягнуто з Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради на користь ОСОБА_1 12 045,11 грн інфляційних втрат та 5 307,82 грн 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 15 -26 том 2).
Згідно змісту постанови Черкаського апеляційного суду від 11.11.2025, апеляційний суд погодився з підставами відмови у задоволенні позову суду першої інстанції щодо пропуску строків звернення до суду, встановлені ч. 1 ст. 233 КЗпП України.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, заявник посилалася на ухвалення Конституційним судом України рішення від 11.12.2025 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат № 1-7/2024 (337/24), яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Підстави для перегляду судових рішень за виключними обставинами регламентовано ст. 423 ЦПК України.
Частиною 3 статті 423 ЦПК України встановлено, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Згідно з частиною 5 статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким ст. 233 КЗпП України викладено в наступній редакції «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.»
Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат№ 1-7/2024 (337/24) від 11.12.2025, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
У рішенні Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі №1-р/2025 за поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат) відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За приписами частин першої та другої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.
Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривали і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.
Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі №922/1391/18).
Отже, посилання на те, що у разі застосування рішення Конституційного Суду України щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення, втрачається практичний зміст пункту 1 частини 3 статті 423 ЦПК України, колегія суддів їх відхиляє. 
Щодо тверджень, що правовідносини продовжують існувати, оскільки у зв`язку з переглядом судового рішення за виключними обставинами заявник матиме право на отримання виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2023 року по 20.06.2024 року, колегія суддів також їх відхиляє, оскільки в редакції закону на час розгляду справи судом строк звернення до суду з вимогою про сплату даних сум пропущено, а тому не можна вважати дані правовідносини триваючими.
Відтак, Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі №1-р/2025 поширюється на правовідносини, які виникли з 11 грудня 2025 року та є незастосовним до спірних правовідносин у цій справі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шестакової Юлії Володимирівни – залишити без задоволення.
Ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 04 травня 2026 року.

Судді