ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
14.05.2026	Справа № 24/142-б	

Господарський суд міста Києва у складі судді Стасюка С.В., за участю секретаря судового засідання Коваленко М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, 61; ідентифікаційний код 05757570)
до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" (25006, м. Кропивницький, вул. Арсенія Тарковського, буд. 76/3; ідентифікаційний код 13756745)
про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи № 24/142-б
за заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
до Відкритого акціонерного товариства "Радикал" (код ЄДРПОУ 05757570)
про банкрутство 

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування позову ВАТ "Радикал" посилається на те, що у матеріалах справи про банкрутство №?24/142-б відсутні будь-які документи, які підтверджували б вибуття двох нежитлових будинків по вул. Краківській, 28-А та 28-Б у м. Києві з власності ВАТ "Радикал". Попри це, у 2013 році право власності було зареєстровано за ТОВ "Фірма "МАГ" на підставі договору міни від 25.12.2007, який не був нотаріально посвідчений. З огляду на відсутність у матеріалах справи про банкрутство доказів існування кредиторських вимог ТОВ "Фірма "МАГ" до ВАТ "Радикал" на суму 3?513?000 грн., немає ухвал суду про визнання його кредитором, а також відсутні записи у реєстрі вимог кредиторів, ТОВ "Фірма "МАГ" не мало і не має жодного процесуального чи матеріально-правового відношення до справи про банкрутство ВАТ "Радикал", а перехід права власності на майно є сумнівним і не підтвердженим належними доказами.
Окрім іншого, враховуючи, що умовами Договору від 25.12.2007 було передбачено обмін кредиторських вимог на нерухоме майно Боржника – ВАТ "Радикал", то такий Договір в обов`язковому порядку повинен був бути нотаріально посвідчений. Проте, Договір 25.12.2007 укладений в простій письмовій формі, а тому в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України такий договір є нікчемним, а у його сторін – ВАТ "Радикал" та ТОВ "Фірма "МАГ" не виникло жодних прав та обов`язків відносно об`єктів нерухомого майна за адресою м. Київ, вул. Краківська 28-А, 28-Б.
Таким чином, позивач вказує, що такі дії відповідача призвели до порушення прав ВАТ "Радикал" та наявності правових підстав для витребування майна у ТОВ "Фірма "МАГ".
Щодо позовної давності то позивачем у своїх поясненнях зазначалося, що ВАТ "Радикал" могло дізнатися про своє порушене право лише з 14 січня 2019 року, коли в Єдиному державному реєстрі судових рішень були оприлюднені ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні №42018101040000178 від 28.11.2018, оскільки в цих ухвалах встановлено факт реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ "Фірма "МАГ". Втім, у випадку висновку суду про пропуск строку позовної давності, позивач просить визнати причинами його пропуску поважними з огляду на відсутність в матеріалах справи № 24/142-б про банкрутство ВАТ "Радикал”" відповідних документів по відчуженню нерухомого майна та нікчемність правочину; незаконність дій Стадника Д.В. - керуючого санацією ВАТ "Радикал", які виявились у порушенні встановленого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" порядку відчуження нерухомого майна позивача за адресою м. Київ, вул. Краківська 28-А, 28-Б в процедурі санації. 

2. Стислий виклад позиції відповідача
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає про те, що між ВАТ "Радикал" та ТОВ "Фірма "МАГ" існують договірні правовідносини. Посилаючись на правову позицію Верховного суду України, викладену у справі №6-2233цс16, відповідач вказує, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Відповідачем у письмових поясненнях від 20.05.2021, заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. Зазначаючи про сплив встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності, відповідач вказує, що початок перебігу строку позовної давності варто обчислювати саме від дня вибуття спірного майна з володіння власника, а саме з 25.12.2007 тобто дати укладення договору між ВАТ "Радикал" в особі керуючого санацією Стадника Д.В. та відповідачем. 

3. Процесуальні дії у справі
У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 24/142-б за заявою АЕК "Київенерго" про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал" на стадії ліквідації, введеної постановою Господарського суду м. Києва від 30.11.2016.
15.11.2019 до Господарського суду м. Києва звернулось Відкрите акціонерне товариство "Радикал" з позовом до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 прийнято позовну заяву Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння до розгляду в межах справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал" та підготовче засідання призначено на 03.12.2019.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 апеляційні скарги ВАТ "Радикал" і ТОВ Фірма "Маг" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 03.08.2023 у справі № 24/142-б без змін.
Постановою Верховного Суду від 15.05.2024 касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Радикал" залишено без задоволення. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідністю "Фірма "Маг" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 у справі №24/142-б скасовано. Справу № 24/142-б передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
За результатами автоматизованого розподілу справ справу № 24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал", передано на розгляд судді Стасюку С.В.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2024 прийнято справу № 24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал", до свого провадження. Підготовче засідання призначено на 15.08.2024.
24.07.2024 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" на позовну заяву.
01.08.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про роз`яснення судового рішення, а саме, ухвали Господарського суду міста Києва від 08.07.2024, якою прийнято справу № 24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал", до свого провадження.
08.08.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2024 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про роз`яснення судового рішення, а саме, ухвали Господарського суду міста Києва від 08.07.2024.
13.08.2024 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" на позовну заяву.
15.08.2024 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням поданих позивачем письмових пояснень.
15.08.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про надсилання до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство ВАТ "Радикал" - матеріалів за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння ухвали, прийнятих ухвалою від 08.07.2024 № 24/142-б Господарським судом м. Києва у складі головуючого судді Стасюка С.В. до свого провадження.
У підготовчому засіданні 15.08.2024 суд оголосив про надходження клопотання відповідача про надсилання до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство ВАТ "Радикал" - матеріалів за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння ухвали, прийнятих ухвалою від 08.07.2024 № 24/142-б Господарським судом м. Києва у складі головуючого судді Стасюка С.В. до свого провадження, та з`ясовував думку представника позивача щодо даного клопотання.
Суд розглянувши клопотання відповідача та заслухавши пояснення представника позивача, не видаляючись до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача, з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2024 відкладено підготовче засідання на 29.08.2024.
У зв`язку з направленням до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах розгляду справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал" підготовче засідання 29.08.2024 не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про роз`яснення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025, постановленої за результатами розгляду заяви про виправлення описки в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, прийнятої у межах розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2024 у справі №24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння, що розглядалась в межах справи №24/142-б за заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Відкритого акціонерного товариства "Радикал" про банкрутство.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 призначено підготовче засідання на 31.07.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про відвід судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах розгляду справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал" залишено без розгляду.
У зв`язку з направленням до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах розгляду справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал" підготовче засідання 31.07.2025 не відбулося.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Відкритого акціонерного товариства "Радикал" про закриття апеляційного провадження у справі. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Маг" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 (відмова у задоволенні заяви про роз`яснення протокольної ухвали) у справі № 24/142-б залишено без змін.
Під час перебування справи в суді апеляційної інстанції, 31.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли клопотання Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про долучення доказів.
Крім того, 31.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Також, 01.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідністю "Юрфакторинг Сервіс" про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 призначено підготовче засідання на 19.02.2026.
07.01.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про роз`яснення судового рішення, а саме ухвали Господарського суду міста Києва від 16.12.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про роз`яснення судового рішення, а саме ухвали Господарського суду міста Києва від 16.12.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про виправлення описки в ухвалі Господарського суду міста Києва від 16.12.2025.
29.01.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про відвід судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах розгляду справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал".
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про відвід судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах розгляду справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал" визнано необґрунтованою та передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Маг" про відвід судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 24/142-б.
18.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про відвід судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах розгляду справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал".
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про відвід судді Стасюка С.В. від розгляду справи № 24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах розгляду справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал" залишено без розгляду.
18.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про долучення доказів до матеріалів справи.
19.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про долучення доказів до матеріалів справи.
19.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Відкритого акціонерного товариства "Радикал", в якому заявник просив суд закрити підготовче засіданні та призначити справу до розгляду по суті. Судове засідання 19.02.2026 провести за відсутності ліквідатора Відкритого акціонерного товариства "Радикал" арбітражного керуючого Ткачука О.В. та представника Відкритого акціонерного товариства "Радикал" адвоката Кучерявого Д.В. 
У підготовчому засіданні 19.02.2026 розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідністю "Юрфакторинг Сервіс" та клопотання Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідністю "Юрфакторинг Сервіс", суд ухвалив відмовити в їх задоволенні, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.
Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
Натомість, суд вказує, що подані заява та клопотання не містить жодних мотивів необхідності залучення до участі у справі ТОВ "Юрфакторинг Сервіс", а також належних обґрунтувань того, яким чином у зв`язку із прийняттям рішення суду у даній справі, ТОВ "Юрфакторинг Сервіс" буде наділено новими правами чи покладено на нього нові обов`язки, або змінено його наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
Крім того, суд відзначає, що дана справа перебуває на новому розгляді, натомість, направляючи справу на новий розгляд, судом касаційної інстанції не вказувалась необхідність суду першої інстанції вирішення питання щодо суб`єктного складу, зокрема, щодо необхідності залучення третіх осіб.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 24/142-б за позовом Відкритого акціонерного товариства "Радикал" до Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи № 24/142-б про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Радикал" призначено на  09.04.2026.
Судове засідання 09.04.2026 відкладено на 14.05.2026.
У даному судовому засіданні 14.052026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про задоволення позову.
Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволенні.
Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи у судовому засіданні 14.05.2026, дослідивши її матеріали та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників позивача та відповідача, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
В ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Ткачуком О.В. було встановлено, що на підставі рішення Арбітражного суду м. Києва від 18.06.2001 у справі 24/142-б/323 було визнано право власності ВАТ "Радикал" на два нежитлових будинки по вул. Краківській, 28-А та 28-Б у м. Києві.
На підставі зазначеного рішення Арбітражного суду за ВАТ "Радикал" було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна право власності на будівлі за адресою: вул. Краківська, 28-а та 28-б у м. Києві:
- № 006789 від 01.02.2005р. на 2-х поверховий нежилий будинок (літ. А) площею 865,6 кв.м по вул. Краківській, 28-А у м. Києві,
- № 010969 від 13.10.2005р. на нежилий будинок (літ. А) площею 849,5 кв.м по вул. Краківській, 28-Б у м. Києві.
Дані обставини також були встановлені в постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2009 у справі №13/449 за позовом заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі Санітарно-епідеміологічної станції Дніпровського району м. Києва про скасування державної реєстрації та визнання недійсним реєстрації посвідчення прав власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Краківській, 28-а та вул. Краківській, 28-б у м. Києві, зареєстрованих за ВАТ "Радикал".
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №13/449 від 10.06.2010 було скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2009, відмовлено в задоволенні позову заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі Санітарно-епідеміологічної станції Дніпровського району м. Києва, провадження у справі закрито.
З Єдиного державного реєстру судових рішень ліквідатор дізнався, що Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42018101040000178 від 28.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом незаконного відчуження майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-а, 28-б.
З ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2019 у кримінальному провадженні № 42018101040000178 від 28.11.2018 вбачається, що 19.04.2013 право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Фірма "Маг" та видано свідоцтва на право власності:
- нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 865,6 кв.м в м. Київ, вул. Краківська, 28-а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 45548780000, свідоцтво про право власності № 2649359;
- нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 849,5 кв.м в м. Київ, вул. Краківська, 28-б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 45386580000, свідоцтво про право власності № 2640732.
На виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі № 24/142-б щодо витребування документів, Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м Київ) було надано належним чином завірені копії матеріалів реєстраційних справ відносно об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-а, 28-б (реєстраційні номери 4554878000 та 45386580000).
Із наявних в матеріалах справи копій реєстраційних справ по вказаним об`єктам нерухомого майна вбачається, що право власності ТОВ "Фірма "МАГ" на два нежитлових будинки по вул. Краківській, 28-А та 28-Б у м. Києві було зареєстровано на підставі, зокрема, Договору від 25.12.2007, що укладений між ВАТ "Радикал" (боржник, позивач) та ТОВ "Фірма "МАГ" (кредитор, відповідач), згідно з яким кредитор зобов`язується передати боржнику кредиторські вимоги (майнові права) до боржника в частині 3 513 000,00 грн., а боржник взамін зобов`язується передати кредитору майно, визначене даним договором, внаслідок чого зобов`язання боржника перед кредитором задовольнити кредиторські вимоги, визнані ухвалою господарського суду м. Києва від 04.09.2006 по справі № 24/142-б шляхом сплати грошових коштів припиняється в частині 3 513 000,00 грн. (п. 1.2. Договору).
Згідно п. 3.1 договору боржник передає у власність, а кредитор - приймає у власність наступне майно - об`єкти нерухомості:
- об`єкт нерухомості, що утворює цілісний майновий комплекс ВАТ "Радикал", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-А та складається з 2-поверхового нежилого будинку (літ. А) загальною площею 865,6 кв.м.;
- об`єкт нерухомості, що утворює цілісний майновий комплекс ВАТ "Радикал", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-Б та складається з нежилого будинку (літ. А) загальною площею 849,5 кв.м.
Відповідно до п. 3.7 договору цей договір укладено у відповідності до плану санації ВАТ "Радикал", затвердженого ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.12.2002 по справі №24/142-б та доповнення до плану санації ВАТ "Радикал", затвердженого ухвалою Господарського суду м. Києва по справі № 24/142-б від 29.12.2005, схваленого на засіданні комітету кредиторів ВАТ "Радикал" 13.10.2005 (протокол засідання від 13.10.2005).
У наданих матеріалах реєстраційних справ також наявні копії: доповнення до плану санації ВАТ "Радикал" без дати, акту приймання передачі вищевказаних об`єктів нерухомого майна від ВАТ "Радикал" на користь ТОВ "Фірма "МАГ" від 25.12.007 та Довідка ВАТ "Радикал" від 25.12.2007 про списання з балансу ВАТ "Радикал" таких об`єктів та передачу їх ТОВ "Фірмі "МАГ".
Всі вищевказані документи мають звичайну письмову форму та підписані зі сторони ВАТ "Радикал" керуючим санацією Стадник Д.В.
При цьому, згідно з доповненням до плану санації ВАТ "Радикал", дата створення якого відсутня, та яке підписано одноосібно керуючим санацією ВАТ "Радикал" Стадником Д.В., дане доповнення до плану санації ВАТ Радикал" складено у відповідності до ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та плану санації ВАТ "Радикал", затвердженого ухвалою Господарського суду м. Києва по справі №24/142-б від 27.12.2005.
Умовами вказаного доповнення до плану санації ВАТ "Радикал" передбачено, зокрема:
- обмін вимог кредиторів на активи (майно) боржника. При цьому обміну підлягають вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів судом, що здійснює провадження у справі про банкрутство ВАТ "Радикал". В обмін на кредиторські вимоги кредитор набуває право власності на будь-які активи (майно) боржника - ВАТ "Радикал" вартістю (яка визначена у висновку про експертну вартість майна) згідно розміру кредиторських вимог;
- здійснити у відповідності до ст. 604 ЦК України заміну первісних грошових зобов`язань боржника - ВАТ "Радикал" (повністю або частково) новими зобов`язаннями, в тому числі передачею у власність кредиторів (чиї кредиторські вимоги включені до реєстру вимог кредиторів судом, що здійснює провадження у справі про банкрутство ВАТ "Радикал") майна боржника вартістю (яка визначена у висновку про експертну вартість майна) згідно розміру кредиторських вимог;
- задоволення кредиторських вимог, включених до реєстру вимог кредиторів ВАТ "Радикал" проводиться з дня затвердження доповнення до плану санації ВАТ "Радикал" судом, що здійснює провадження у справі про банкрутство ВАТ "Радикал" в порядку черговості, установленої ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Позивач зазначає, що договір від 25.12.2007, за яким фактично відбулась міна між позивачем та відповідачем, а саме кредиторські вимоги були обміняні на нерухоме майно боржника був укладений в простій письмовій формі та не був нотаріально посвідчений, що у свою чергу свідчить про нікчемність означеного правочину, а у його сторін – ВАТ "Радикал" та ТОВ "Фірма "МАГ" не виникло жодних прав та обов`язків відносно об`єктів нерухомого майна за адресою м. Київ, вул. Краківська 28-А, 28-Б.
Також, позивач зазначає що такі дії відповідача призвели до порушення прав ВАТ "Радикал" та наявності правових підстав для витребування майна у ТОВ "Фірма "МАГ".
У свою чергу, відповідач вказує, що між ВАТ "Радикал" та ТОВ "Фірма "МАГ" існують договірні правовідносини, тому підстави для задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння – відсутні.
Так, з огляду на викладене, в ході розгляду даної справи підлягають встановленню або ж спростуванню обставини вибуття спірного майна з володіння позивача не з його волі, правомірність набуття права власності ТОВ "Фірма "МАГ" (новий власник) спірного майна.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.
У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19 лютого 2009 року справі "Марченко М. В. проти України", заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо "права" як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.
Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.
Що стосується договору від 25.12.2007:
Фактично спірні правовідносини виникли у зв`язку із укладенням між ВАТ "Радикал" (боржник, позивач) та ТОВ "Фірма "МАГ" (кредитор, відповідач) договору від 25.12.2007, згідно з яким кредитор зобов`язується передати боржнику кредиторські вимоги (майнові права) до боржника в частині 3 513 000,00 грн., а боржник взамін зобов`язується передати кредитору нерухоме майно, визначене даним договором, внаслідок чого зобов`язання боржника перед кредитором задовольнити кредиторські вимоги, визнані ухвалою господарського суду м. Києва від 04.09.2006 по справі № 24/142-б шляхом сплати грошових коштів припиняється в частині 3 513 000,00 грн. (п. 1.2. Договору).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 209 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", на вимогу замовника підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно ч. 1, 2 ст. 715 Цивільного кодексу України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.
Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.
Відповідно до ст. 716 Цивільного кодексу України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Таким чином, оскільки умовами договору від 25.12.2007 було передбачено обмін кредиторських вимог на нерухоме майно позивача, то такий договір відповідно до норм ЦК України повинен бути посвідчений нотаріально.
Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
За приписами ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України).
З матеріалів справи вбачається, що договір від 25.12.2007, за яким фактично відбулась міна між позивачем та відповідачем, а саме кредиторські вимоги були обміняні на нерухоме майно боржника був укладений в простій письмовій формі та не був нотаріально посвідчений. 
Таким чином, судом встановлено, що договір від 25.12.2007, укладений між ТОВ "Фірма "МАГ" та ВАТ "Радикал" в порушення імперативної норми ст. 657 Цивільного кодексу України не було посвідчено нотаріально.
З огляду на встановлені обставини та наведені норми, суд погоджується з доводами позивача, щодо нікчемності укладеного між сторонами договору від 25.12.2007.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. 
Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019, а до введення в дію цього Кодексу - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на час укладення договору від 25.12.2007) 
Протягом трьох місяців з дня винесення ухвали про санацію боржника керуючий санацією зобов`язаний подати комітету кредиторів для схвалення план санації боржника, крім випадків, передбачених цим Законом. 
План санації повинен містити заходи щодо відновлення платоспроможності боржника, умови участі інвесторів, за їх наявності, у повному або частковому задоволенні вимог кредиторів, зокрема шляхом переведення боргу (частини боргу) на інвестора, строк та черговість виплати боржником або інвестором боргу кредиторам та умови відповідальності інвестора за невиконання взятих згідно з планом санації зобов`язань. 
План санації повинен передбачати строк відновлення платоспроможності боржника. Платоспроможність вважається відновленою за відсутності ознак банкрутства, визначених цим Законом. 
У разі наявності інвесторів план санації розробляється та погоджується за участю інвесторів. 
План санації може містити умови про: виконання зобов`язань боржника третіми особами; обмін вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; задоволення вимог кредиторів іншим способом, що не суперечить закону.
Відповідно до абз. 7 ч. 5 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд затверджує план санації боржника, про що виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.
Таким чином, передумовою для обміну вимог кредиторів на активи боржника у процедурі санації згідно з вимогами ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є наявність затвердженого ухвалою суду плану санації, який би передбачав відповідні заходи щодо відновлення платоспроможності боржника.
Проте, судом не встановлено наявність у справі №24/142-б ані плану санації ВАТ "Радикал", ані доповнення до плану санації, затвердженого ухвалою Господарського суду м. Києва по справі № 24/142-б від 29.12.2005, ані вказаної ухвали суду.
З огляду на зазначене, суд презюмує, що договір від 25.12.2007, укладений між ВАТ "Радикал" та ТОВ "Фірма "МАГ", є нікчемним правочином, оскільки, він не посвідчений нотаріально, хоча передбачає обмін нерухомого майна боржника на кредиторські вимоги, тобто, фактичний продаж нерухомого майна боржника кредитору.
Водночас, суд зазначає, що не може встановити наявність повноважень у керуючого санацією ВАТ "Радикал" Стадника Д.В. на підписання договору від 25.12.2007, оскільки, відповідних документів (плану санації та доповнення до нього, ухвали про затвердження доповнень) матеріали справи не містять.
Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що договір від 25.12.2007 є нікчемним в силу положень ст. 220 ЦК України та таким, що укладений керуючим санацією ВАТ "Радикал" Стадника Д.В. за відсутності повноважень, які мали бути надані йому в порядку ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Вказане свідчить про незаконність набуття права власності на спірне майно Відповідачем.  
Щодо витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідача: 
Верховний Суд у своїй постанові від 29.05.2024 у справі № 910/5808/20 зауважує, що з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України Конвенція є частиною національного законодавства, відтак принципи, проголошені у Конвенції, підлягають застосуванню національними судами.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми:
(1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер;
(2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями;
(3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах.
Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Також колегія суддів у вказаній постанові врахувала, що критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі обставини:
- чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі. Тобто втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції є, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. Водночас відсутність такого порушення є тоді, коли дотримані всі три критерії.
Отже, повинне існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка кореспондується із статтею 41 Конституції України, унормовано, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
ЦК України одним зі способів захисту порушених прав передбачено віндикацію.
Так, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикація - це витребування своєї речі не володіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного безпосередньо із власником договору.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Для застосування пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України ключовими аспектами є відсутність волі власника на відчуження майна, добросовісність набувача, а також оплатність при відчуженні спірного майна.
Стаття 388 ЦК України передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі зазначеної норми залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача на підставі зазначеної норми. Волею є детерміноване i мотивоване бажання особи досягти поставленої мети. Сама по собі воля не тягне юридичних наслідків для відповідної особи. Волевиявлення - прояв волі особою зовні, завдяки чому воля стає доступною для сприйняття іншими особами.
Водночас, суд зазначає, що спірний договір був укладений під час перебування ВАТ "Радикал" у процедурі банкрутства, і спір в даній справі виник у зв`язку із укладенням договору від 25.12.2007 від імені ВАТ "Радикал" керуючим санацією Стадником Д.В. в порушення відповідного порядку, встановленого ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме без належних доказів затвердження судом змін до плану санації боржника. Тобто, оформлення правочину зі сторони ВАТ "Радикал" відбулося з порушенням встановленої Законом процедури та без дозволу суду на такі дії керуючого санацією.
Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ст. 1 Закону керуючий санацією - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення санації боржника.
Тобто, під час санації боржника його воля не може бути тотожна волі керуючого санацією. Реалізація волі боржника в даному випадку мала відбуватися на підставі відповідного рішення кредиторів боржника, затвердження такого рішення відповідною ухвалою суду, і як наслідок – організація реалізації відповідних рішень комітету та суду (вчинення відповідних дій керуючим санацією на підставі таких рішень комітету та суду).
Для застосування положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України є визначальним питання добросовісності/недобросовісності набувача, оплатність чи неоплатність набуття добросовісним набувачем такого майна, а також обставини, за яких спірне майно вибуло з володіння первісного власника (за волею чи без волі власника, наприклад, чи в порядку продажу майна у виконавчому провадженні при виконанні судового рішення чи за інших умов), а тому такі обставини підлягають обов`язковому з`ясуванню та перевірці судом для правильного вирішення ним спору.
Зазначене також підтверджується висновками Верховного Суду, який неодноразово звертав увагу на те, що можливість задоволення позовних вимог на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язане із встановленням двох основних обставин - наявності волі у власника (позивача, який витребував майно) та обставин переходу права власності до останнього набувача (чи було таке набуття добросовісним чи не добросовісним).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Особа може бути визнана добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений за відсутності у продавця права на відчуження (постанова КГС ВС від 16.04.2025 у справі № 910/17006/23).
Проте, з огляду на встановлення судом відсутності у керуючого санацією оформленого відповідно до встановленого законом порядку права на відчуження спірного нерухомого майна боржника, добросовісність відповідача в даному випадку не має вирішального значення.
Відтак, оскільки судом з ході розгляду даної справи встановлено, що договір від 25.12.2007 є нікчемним, а також обставини його укладення керуючим санацією ВАТ "Радикал" з порушенням встановленого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" порядку, то за таких обставин, спірне майно вибуло із володіння власника ВАТ "Радикал" поза його волею, а тому суд вбачає наявність правових підстав для витребування з незаконного володіння ТОВ Фірма "МАГ" у власність ВАТ "Радикал":
- нежитловий будинок (літ. "А"), що знаходить за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №4554878000;
- нежитловий будинок (літ. "А"), що знаходить за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №45386580000.
Щодо вимог про скасування державної реєстрації речових прав:
За частиною другою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
У частині третій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Отже, скасування судом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно має наслідком повернення у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, на що й спрямований позов ВАТ "Радикал".
Встановлення прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах здійснюється відповідно до матеріального права, яке діяло на час виникнення таких правовідносин.
Способи захисту прав та інтересів встановлюються матеріальним правом. Водночас якщо спосіб захисту прав або інтересів позивача застосовується судом, то таке застосування здійснюється на час ухвалення судового рішення, а, отже, способи захисту прав або інтересів визначаються правом, яке діє на час ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції Закону, що діяла на момент реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем) державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: державний реєстратор відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Позивач вважає порушеними свої прав на нерухоме майно, зокрема і з огляду на те, що державна реєстрація права власності за ТОВ "Фірма "МАГ” на нерухоме майно за адресою м. Київ, вул. Краківська, 28-А та 28-Б була здійснена з порушенням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки поданий правочин не відповідав обов`язковій формі нотаріального посвідчення, а тому суд погоджується із тим, що позивач може з огляду на фактичні обставини вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України) шляхом скасування спірної державної реєстрації прав на нерухоме майно за відповідачем.
З урахуванням обставин конкретної справи та за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер і таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України (пункт 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20), провадження № 12-83гс21).
Позивач у цій справі просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, в тому числі, шляхом: 1) скасування державної реєстрації права власності на нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 865,6 кв.м. в м. Київ, вул. Краківська, 28-а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №4554878000, Свідоцтво про право власності №2649359 за ТОВ "Фірма "МАГ"; 2) скасування державної реєстрації права власності на нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 849,5 кв.м. в м. Київ, вул. Краківська, 28-б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №45386580000, Свідоцтво про право власності №2640732. за ТОВ "Фірма "МАГ" (вул. Арсенія Тарковського, буд. 76/3, м. Кіровоград, 25006; ідентифікаційний код 13756745).
Згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму необхідно застосувати для вирішення спору, виконує саме суд. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
З урахуванням обставин цієї справи щодо нікчемності договору від 25.12.2007 та чинної редакції частини третьої статті 26 Закону про реєстрацію суд вважає, що заявлений позов необхідно кваліфікувати як пред`явлення вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі, що підлягає задоволенню з метою відновлення порушених речових прав позивача.
Таким чином, керуючись вищезазначеними нормами права, враховуючи те, що договір від 25.12.2007, укладений між ВАТ "Радикал" та ТОВ "Фірма "МАГ" є нікчемним, наявні підстави для скасування вказаної державної реєстрації прав.
Щодо позовної давності:
Відповідачем у письмових поясненнях від 20.05.2021, заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. 
Означені твердження відхиляються судом, виходячи з наступного.
До позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі статей 203, 215, 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки. Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018 у справі № 362/44/17, від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, від 05.12.2018 у справі № 522/2201/15-ц та відображена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 911/926/17, від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 23.01.2019 у справі № 910/2868/16.
У постанові від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09 судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду дійшла висновків, що для суб`єкта підприємницької діяльності, як сторони правочину (договору), днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Така ж правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 910/2966/18, від 21.07.2021 у справі № 910/8137/19 (910/13186/20).
У постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №10/5026/995/2012 сформовано висновок про те, що у разі пред`явлення позову у межах справи про банкрутство як особою, право якої порушене (боржником), так і в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (арбітражним керуючим) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила; оскільки в протилежному випадку має місце безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням тим самим боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим.
Враховуючи, що ані Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ані чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником), Верховний Суд акцентував, що при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство, так і дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні положення стосовно позовної давності. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.07.2021 у справі № 910/8137/19 (910/13186/20), від 30.04.2020 у справі №5023/5847/11.
Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (постанова Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 5011-32/13806-2012).
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Згідно з правовою позицією викладеною в Постанові Верховного суду від 06 червня 2023 року у справі № 922/3120/19, порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 20.11.2018 у справі № 907/50/16). Наведена правова позиція також викладена у Постановах ВС від 16.11.2016 у справі №6-2469цс16, Верховного Суду від 03.04.2018 р. у справі №910/31767/15 та від 15.06.2018 у справі №911/3721/16, а також Постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах №369/6892/15-ц та №469/1203/15-ц.
Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах.
Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (постанова Верховного Суду від 09.04.2025 у справі № 760/18065/22).
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
У постанові від 26.11.2019 Велика Палата Верховного Суду у справі №914/3224/16 виснувала, що з огляду на принцип непорушності права володіння майном початок перебігу позовної давності обчислюється з моменту, коли майно вибуло з власності власника.
Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №186/599/17.
Велика Палата Верховного Суду у справі №653/1096/16-ц від 04.07.2018 вказала, що враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.
З наведеного вбачається, що початок строку звернення до суду з віндикаційним позовом пов`язаний з моментом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.
Із встановлених судом обставин справи вбачається, що 19 квітня 2013 року право власності на вказане нерухоме майно було первинно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Фірма "МАГ" та видано свідоцтва на право власності: нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 865,6 кв.м. в м. Київ, вул. Краківська, 28-а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №4554878000, Свідоцтво про право власності №2649359; нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 849,5 кв.м. в м. Київ, вул. Краківська, 28-б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №45386580000, Свідоцтво про право власності №2640732.
З матеріалів справи вбачається, що спірна реєстрація була здійснена на підставі, зокрема, копії договору від 25.12.2007 (нікчемність якого встановлено судом в цьому рішенні), доповнення до плану санації ВАТ "Радикал" без дати, акту приймання передачі вищевказаних об`єктів нерухомого майна від ВАТ "Радикал" на користь ТОВ "Фірма "МАГ" від 25.12.2007 та довідка ВАТ "Радикал" від 25.12.2007 про списання з балансу ВАТ "Радикал" таких об`єктів та передачу їх ТОВ "Фірмі "МАГ".
Всі вищевказані документи мають звичайну письмову форму та підписані зі сторони ВАТ "Радикал" керуючим санацією Стадник Д.В.
Позивач акцентував увагу суду на тому, що всі докази, на підставі яких відбулась реєстрація права власності на нерухоме майно ВАТ "Радикал" за ТОВ "Фірма "МАГ", були відсутні в матеріалах справи про банкрутство №24/142-б до того моменту, як їх було надано на виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 03.12.2019 у справі №24/142-б Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) з листом від 16.01.2020 №80/7-20.
Позивач також наголошував, що ВАТ "Радикал" не реєструвало право власності на спірне майно в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, не знало і не могло знати про факт здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ "Фірма "МАГ", особливо, на підставі яких документів була здійснена реєстрації такого права, оскільки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно не міститься будь-яких відомостей про перехід права власності на нерухоме майно саме від ВАТ "Радикал", а сама реєстрація відбулася на підставі заяви ТОВ "Фірма "МАГ".
Вказані твердження підтверджуються матеріалами справи.
Як зазначає позивач, ВАТ "Радикал" в особі ліквідатора Ткачука О. В. дізналося про порушення свого права внаслідок державної реєстрації за ТОВ Фірма "МАГ" права власності на спірне нерухоме майно лише з відкритих відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме здійснивши аналіз ухвал слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2019 у кримінальному провадженні № 42018101040000178. 
Тому, ВАТ "Радикал" могло дізнатися про своє порушене право лише з 14 січня 2019 року, коли в Єдиному державному реєстрі судових рішень були оприлюднені ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні №42018101040000178 від 28.11.2018, оскільки в цих ухвалах встановлено факт реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ "Фірма "МАГ".
ВАТ "Радикал" в особі ліквідатора Ткачука О. В. звернулося до Господарського суду м. Києва в межах справи № 24/142-б із заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння в листопаді 2019 року.
За частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, у чинному законодавстві не наведено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку для захисту порушеного права і це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97 гс 19).
У пункті 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №904/3405/19 (провадження № 12-50 гс 20) вказано, що питання щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
У пункті 122 Велика Палата Верховного Суду вказала, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93 та № 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 57 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі Фінікарідов проти Кіпру).
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Таким чином, аналіз вищенаведених правових висновків Верховного Суду, а також судової практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що у процесі прийняття рішення про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності слід виходити з того, що по-перше, вихід за межі строку давності має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; по-друге, оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; по-третє, обставини, із-за яких був пропущений строк, є поважними, об`єктивними, непереборними та не залежати від волі та поведінки особи.
Вирішуючи питання щодо поважності причин пропущення позовної давності, суд встановив, що станом на дату звернення із даним позовом вказаний строк є таким, що сплив, оскільки формально, ВАТ «Радикал» в особі керуючого санації Стадника Д.В. могло долучити до матеріалів справи про банкрутство всі документи, на підставі яких було здійснено спірну реєстрацію, а також могло отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності що 19 квітня 2013 року на спірне нерухоме майно за ТОВ Фірма "МАГ".
Водночас, оцінивши доводи позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд зазначає, що у справі достатньо доказів для висновку про те, що в цьому спорі наявні обставини, які вказують на поважність причин пропуску строку позовної давності ВАТ "Радикал" в даному випадку.
Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2015, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 у справі №24/142-б усунуто арбітражного керуючого Стадника Дмитра Володимировича від виконання обов`язків керуючого санацією Відкритого акціонерного товариства "Радикал" та призначено керуючим санацією ВАТ "Радикал" арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича.
Під час прийняття зазначених рішень судами було встановлено, що керуючий санацією Стадник Д.В. у судові засідання не з`являється, вимоги ухвалу суду не виконує, у тому числі не надає суду звіт про проведену роботу в процедурі санації боржника, що свідчить про неналежне виконання останнім покладених на нього обов`язків у справі.
Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 зобов`язано керуючого санацією боржника арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича ознайомитись з матеріалами справи, відновити план санації Відкритого акціонерного товариства "Радикал", який був затверджений ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.12.2002.
Разом з тим, суду у цій справі не надано доказів того, що план санації ВАТ "Радикал" був відновлений в межах справи №24/142-б про банкрутство, в тому числі щодо доповнень до нього в частині відчуження спірного майна на користь ТОВ Фірма "МАГ" в обмін на кредиторські вимоги.
Матеріали справи також не містять доказів того, що Стадник Д.В. передавав ОСОБА_1 , або наступним арбітражним керуючим у справі №24142-б оригінали документів, на підставі яких відбулася спірна реєстрація права власності на нерухоме майно за ТОВ Фірма "МАГ". Так само не надано доказів того, що такі документи долучалися самим відповідачем до матеріалів справи про банкрутство.
Отже, ВАТ "Радикал" після відсторонення 24.06.2015 Стадника Д.В. від виконання повноважень керуючого санацією об`єктивно не могло знати про порушення власних прав внаслідок реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ Фірма "МАГ" допоки про вказані порушення не дізнався уповноважений представник боржника, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст. 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (зазначену правову позиція викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Отже, враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що позивач більш вірогідними доказами довів про те, що про порушення своїх прав ліквідатор ВАТ "Радикал" міг дізнатися лише у 2019 році, аніж це спростував відповідач.
Враховуючи викладене, надавши оцінку наявним у справі доказам і доводам сторін, суд визнає поважними причини пропущення позивачем позовної давності, відтак у даному випадку порушені права позивача підлягають захисту, а позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
Отже, з огляду на викладене вище у своїй сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову ВАТ "Радикал" до ТОВ Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
При цьому, суд відзначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Відкритого акціонерного товариства "Радикал" – задовольнити.
2. Витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Маг" (вул. Арсенія Тарковського, буд. 76/3, м. Кіровоград, 25006; ідентифікаційний код 13756745) у власність Відкритого акціонерного товариства "Радикал" (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, 61; ідентифікаційний код 05757570):
- нежитловий будинок (літ. "А"), що знаходить за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 4554878000;
- нежитловий будинок (літ. "А"), що знаходить за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 45386580000.
3. Скасувати державну реєстрацію за ТОВ "Фірма "МАГ" (вул. Арсенія Тарковського, буд. 76/3, м. Кіровоград, 25006; ідентифікаційний код 13756745) права власності на нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 865,6 кв.м. в м. Київ, вул. Краківська, 28-а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №4554878000, свідоцтво про право власності № 2649359.
4. Скасувати державну реєстрацію за ТОВ "Фірма "МАГ" (вул. Арсенія Тарковського, буд. 76/3, м. Кіровоград, 25006; ідентифікаційний код 13756745) права власності на нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 849,5 кв.м. в м. Київ, вул. Краківська, 28-6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №45386580000, свідоцтво про право власності № 2640732.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "Маг" (вул. Арсенія Тарковського, буд. 76/3, м. Кіровоград, 25006; ідентифікаційний код 13756745) на користь Відкритого акціонерного товариства "Радикал" (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, 61; ідентифікаційний код 05757570) судовий збір в сумі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок два) грн 00 коп.
6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 01.06.2026.

Суддя   Сергій СТАСЮК