ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/859/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Новікової Н.А. 
розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу № 922/859/26,
за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САНТОРІН ТРЕЙД» (61145, місто Харків, вулиця Сухумська, будинок 24; код ЄДРПОУ: 43045652),
до відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕНСПЕЦАТОМЕНЕРГОМОНТАЖ» (61002, місто Харків, вулиця Алчевських, будинок 43; код ЄДРПОУ: 04827073),
про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 409 014,43 грн, штрафу в розмірі 41 590,64 грн, 3% річних у розмірі 2 035,75 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 561,49 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САНТОРІН ТРЕЙД», звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 859/26 від 16.03.2026) до відповідача, ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕНСПЕЦАТОМЕНЕРГОМОНТАЖ», в якій просить суд стягнути кошти у загальному розмірі 454202,31 грн, з них: заборгованість за поставлений товар у розмірі 409014,43 грн, штраф у розмірі 41590,64 грн, 3% річних у розмірі 2035,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 561,49 грн.
Також, позивач просить стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 5450,42 грн та витрати на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 17 294,00 грн.
Підставою позову визначено договір поставки № 04012021-КОЄ-1 від 04.01.2021 року.
19.03.2026, ухвалою Господарського суду Харківської області (суддя Лавренюк Т.А.), прийнято позовну заяву до розгляду. Справу № 922/859/26 визнано малозначною та її розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. У зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам ст.165 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду, а докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов. Позивачу встановлено строк на подання до суду відповіді на відзив - 5 календарних днів з дня його отримання. Копію відповіді на відзив та доданих до неї документів позивач зобов`язаний надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відповіді на відзив до суду, а докази надіслання надати суду разом із відповіддю на відзив. Відповідачу встановлено строк на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив - 5 календарних днів з дня її отримання. Зобов`язати відповідача надіслати (надати) заперечення та додані до нього документи іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) такого заперечення до суду. Докази такого надіслання надати суду.
Розпорядженням в.о. Керівника апарату суду від 24.04.2026 відповідно до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено та здійснено повторний автоматизований розподіл справи №922/859/26 у зв`язку з вагітністю та пологами судді Лавренюк Т.А.
У відповідності до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2026 визначено для розгляду справи суддю Новікову Н.А.
27.04.2026, ухвалою Господарського суду Харківської області (суддя Новікова Н.А.), прийнято до провадження судді Новікової Н.А. справу № 922/859/26. Розгляд справи №922/859/26 постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Учасникам справи постановлено виконати вимоги ухвали господарського суду про відкриття провадження у справі від 19.03.2026.
Ухвалу про відкриття провадження від 19.03.2026 відповідно до вимог ст. 122 ГПК України вчасно офіційно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та її копію в порядку ч. 2-4 ст. 120 та ч. 5 ст. 242 ГПК України направлено відповідачу в електронний кабінет системи «Електронний Суд» та доставлено 19.03.26 о 15:05.
За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Відповідно до інформації, наявної у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвала Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 у справі № 922/859/26 направлена судом до зазначеного реєстру 19.03.2026 та оприлюднена 20.03.2026 року.
Виходячи із системного аналізу положень частини третьої статті 2, частин першої, другої статті 42 ГПК України, до сторін та учасників справи застосовуються єдині принципи судочинства, а учасники справи є рівними у своїх правах. Водночас, статтею 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають не лише права, але й обов`язки, дотримання або недотримання яких безпосередньо впливає на результат розгляду справи судом. Згідно частини першої статті 61 ГПК України, зазначені права та обов`язки поширюються також і на представника учасників у справі та можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених частиною другою статті 61 ГПК України. 
Отже, учасники справи повинні не лише користуватися наданими їм процесуальними правами, але й чітко виконувати передбачені процесуальним законом обов`язки, що у свою чергу повинно забезпечити справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спору судом.
Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, є належно повідомленим про відкриття провадження у даній справі, оскільки ухвалу суду було направлено до електронного кабінету системи "Електронний Суд", а також ухвала опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідач у строк, встановлений ГПК України, а саме до 03.04.2026 року (включно) не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.
У відповідності до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Тобто, подання відповідачем відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком учасника справи, а отже його відсутність не може бути підставою для невиправданого затягування судового розгляду справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 42, ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
На підставі викладеного та враховуючи, що судом вчинено всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та враховуючи, що подання відзиву на позовну заяву є правом (а не обов`язком) відповідача, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, а також враховуючи, що позивачем у позовній заяві досить повно висловлено та обґрунтовано свою позицію по суті заявлених ним позовних вимог і в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для прийняття обґрунтованого та об`єктивного рішення по даній справі, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду спору впродовж розумного строку, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у справі матеріалами.
Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. 
Суд констатує про те, що ним було дотримано строки розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, всебічно та повно перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

Як зазначено у позовній заяві, 04.01.2021 між ТОВ «САНТОРІН ТРЕЙД» та ПрАТ "ПІВДЕНСПЕЦАТОМЕНЕРГОМОНТАЖ" було укладено Договір поставки № 04012021-КОЄ-1 (надалі - "Договір").
Відповідно до п. 1.1. Договору позивач як постачальник передає у власність відповідача як покупця товар в асортименті, кількості і за ціною згідно специфікацій, які є невід`ємною частиною цього Договору, а Відповідач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах та обсязі, встановлених цим Договором.
Відповідно до п. 3.2. Договору ціна товару, що поставляється по даному договору узгоджується на кожну партію товару окремо і вказується у рахунках фактурах та накладних, що є невід`ємними частками Договору.
Відповідно до п. 4.1. Договору Покупець здійснює 100% передплату Товару протягом обумовленого для кожної партії Товару терміну, визначеного у рахунку фактурі, якщо сторонами не погоджено інше.
Як зазначає позивач, на виконання умов цього Договору він поставив відповідачу товар на загальну суму 415 906,32 грн. Поставка зазначеного Товару підтверджується видатковими накладними, які завірені електронним цифровими підписами уповноважених представників сторін та печатками.
Жодних претензій з боку Відповідача стосовно строків поставки, асортименту та якості товару до Позивача не надходило.
Як зазначає позивач, сам факт прийняття Покупцем товару та товаросупровідних документів є підставою проведення оплати за нього. Таким чином, строк оплати кожної партії товару вважається таким, що настав: за Видатковою накладною № SN000167159-01-001 від 25.09.2025 – з 26.09.2025; за Видатковою накладною № SN000168939-01-001 від 17.11.2025 – з 18.11.2025; за Видатковою накладною № SN000168941-01-001 від 17.11.2025 – з 18.11.2025; за Видатковою накладною № SN000172924-01-001 від 04.12.2025 – з 05.12.2025; за Видатковою накладною № SN000171569-01-001 від 15.12.2025 – з 16.12.2025; за Видатковою накладною № SN000172028-01-001 від 15.12.2025 – з 16.12.2025; за Видатковою накладною № SN000171498-01-001 від 19.12.2025 – з 20.12.2025; за Видатковою накладною № SN000171502-01-001 від 19.12.2025 – з 20.12.2025; за Видатковою накладною № SN000172551-01-001 від 22.12.2025 – з 23.12.2025; за Видатковою накладною № SN000172798-01-001 від 08.01.2026 – з 09.01.2026; за Видатковою накладною № SN000173206-01-001 від 08.01.2026 – з 09.01.2026; за Видатковою накладною № SN000173257-01-001 від 08.01.2026 – з 09.01.2026; за Видатковою накладною № SN000171258-01-001 від 22.01.2026 – з 23.01.2026.
Відповідач здійснив лише часткове погашення заборгованості на суму 6891,89 грн за видатковою накладною № SN000171569-01-001 від 15.12.2025, шляхом здійснення зарахування переплати, яка виникла за поставками інших партій товару, що підтверджується листами Відповідача: - лист б/н від 29.12.2025 про здійснення зарахування на суму 6561,06 грн.; - лист б/н від 08.01.2026 про здійснення зарахування на суму 309,83 грн.; - лист б/н від 14.01.2026 про здійснення зарахування на суму 21,0 грн.
Як зазначено у позові, до сьогоднішнього дня Відповідачем не було здійснено оплату поставленого товару в повному обсязі, а сума боргу складає 409 014,43 грн. У зв`язку з цим, Позивачем було направлено на адресу Відповідача лист № 25022026-КОЄ-1 від 25.02.2026, в якому Позивач просив Відповідача погасити наявну заборгованість. Вказаний лист було отримано Відповідачем 03.03.2026, однак Відповідач відповіді на нього не надав та заборгованість не погасив. Враховуючи, що строк виконання зобов`язання уже сплинув, Позивач вважає, що має всі законні підстави для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.
Крім того, відповідно до п. 5.2. Договору у випадку прострочення більш ніж на 10 календарних днів строків оплати товару, який було поставлено на умовах цього договору Покупець, на вимогу Постачальника сплачує штраф в розмірі 10% від вартості партії товару щодо якої порушено строки оплати. Враховуючи, що строк оплати товару за кожною партією товару Відповідачем було пропущений більше ніж на 10 календарних днів, у Позивача виникло право вимагати стягнення з Відповідача штрафу, який складає 41 590,64 грн.
Також, окрім основної суми боргу та штрафу, Позивач вважає необхідним при стягненні суми боргу з Відповідача врахувати також інфляційні втрати у розмірі 1561,49 грн. та три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання у розмірі 2035,75 грн. 

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору між сторонами у даній справі, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
У силу положень ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 04 січня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «ПІВДЕНСПЕЦАТОМЕНЕРГОМОНТАЖ» (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНТОРІН ТРЕЙД» (постачальник, позивач) укладено договір поставки № 04012021-КОЄ-1 (надалі - Договір).
У відповідності до п. 1.1. Договору Постачальник передає у власність Покупця Товар в асортименті, кількості і за ціною згідно специфікацій, які є невід`ємною частиною цього Договору, а покупець зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах та в обсязі, встановленими цим Договором.
Згідно із п. 2.5. Договору датою поставки вважається дата передачі (відвантаження) Товару Покупцю (перевізнику), зазначена у видатковій товарній накладній. Право власності на придбані Товари переходить від Постачальника до Покупця з моменту відвантаження за умови повної передоплати Товару, а у разі кінцевого розрахунку за Товари після його відвантаження – з моменту зарахування на рахунок Постачальника коштів в сумі, відповідній повній вартості Товару. Ризик випадкової загибелі та/або псування Товарів переходить до Покупця з моменту передачі (відвантаження) Товару Покупцю (перевізнику). Покупець зобов`язаний здійснити самовивіз Товарів зі складу Постачальника у строк 5 (п`ять) робочих днів з моменту повідомлення про готовність Товарів до відвантаження.
Пунктом 4.1. Договору передбачено, що покупець здійснює 100% передплату Товару протягом обумовленого для кожної партії Товару терміну, визначеного у рахунку-фактурі, якщо сторонами не погоджено інше. Оплата Товару здійснюється Покупцем в гривнях на підставі даного Договору відповідно до виставлених рахунків Постачальника у формах, дозволених законодавством. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника (п. 4.2. Договору).
Як вистувано у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.08.2023 року у справі № 927/211/22 якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 ЦК. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст.538 ЦК (ч.1 ст.693 ЦК). Згідно з ч.1 ст.664 ЦК обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Відповідно до ч.1 ст.697 ЦК договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.
Верховний Суд у постановах від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 25.02.2020 у справі №922/1705/19 зазначив, що виходячи з вимог ст.538 ЦК, у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару. 
Однак у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.08.2023 року у справі № 927/211/22, суд касаційної інстанції зазначив, що таке тлумачення приписів ч.3 ст.538 ЦК є помилковим, оскільки ця норма спрямована на захист інтересів насамперед постраждалої від невиконання договору сторони, яка має право (а не зобов`язана) зупинити виконання свого обов`язку або відмовитися від його виконання у разі порушення або очікуваного порушення свого зобов`язання з боку іншої сторони. Вказівка "має право" означає, що сторона може скористатися таким додатковим захистом, але ця норма не може тлумачитися як така, що звільняє іншу сторону від виконання зобов`язання. Відповідно до наведених вище приписів чинного законодавства продавець, який не отримав попередню оплату за товар, який ще не перейшов у власність покупця, має право скористатися одним із наступних способів захисту: 1) стягнути суму попередньої оплати відповідно з умовами договору і продовжувати виконувати договір; 2) розірвати договір та вимагати компенсації збитків.
Договір купівлі-продажу є консенсуальним договором, який вважається укладеним з моменту досягнення згоди щодо істотних умов договору, що підтверджується його підписанням сторонами. Отже, сторона, яка не здійснила попередню оплату за договором купівлі-продажу, всупереч своїм договірним обов`язкам не може вважати договір неукладеним, а обов`язки зі здійснення попередньої оплати неіснуючими.
Як встановлено судом, позивач на виконання Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 415 906,32 грн, що підтверджується наданими до суду видатковими накладними, що підписані з обох сторін, зокрема, № SN000167159-01-001 від 25.09.2025, № SN000168939-01-001 від 17.11.2025, № SN000168941-01-001 від 17.11.2025, № SN000172924-01-001 від 04.12.2025, № SN000171569-01-001 від 15.12.2025, № SN000172028-01-001 від 15.12.2025, № SN000171498-01-001 від 19.12.2025, № SN000171502-01-001 від 19.12.2025, № SN000172551-01-001 від 22.12.2025, № SN000172798-01-001 від 08.01.2026, № SN000173206-01-001 від 08.01.2026, № SN000173257-01-001 від 08.01.2026, № SN000171258-01-001 від 22.01.2026.
Хоча договором передбачено обов`язок здійснення відповідачем попередньої оплати за товар, однак враховуючи здійснення позивачем поставки товару без здійснення такої оплати, до правовідносин сторін застосовується ст. 692 ЦК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно із ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Враховуючи приписи вищезазначеного законодавства, суд зазначає, що строк виконання грошового зобов`язання за кожною з поставлених партій товару настав на наступний день після прийняття товару за видатковою накладною.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості на суму 6 891,89 грн шляхом зарахування переплати, що виникла за поставками інших партій товару, на підставі листів відповідача б/н від 29.12.2025, 08.01.2026 та 14.01.2026. Отже, розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 409 014,43 грн (415 906,32 грн - 6 891,89 грн).
Доказів оплати поставленого товару у повному обсязі, як і доказів наявності обставин, які б звільняли відповідача від виконання зобов`язання щодо оплати, відповідачем суду не надано. Доказів спростування факту поставки товару, як і заперечень щодо його якості, асортименту чи кількості, матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за поставлений товар у розмірі 409 014,43 грн є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо вимоги про стягнення штрафу у розмірі 41 590,64 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення більш ніж на 10 календарних днів строків оплати товару, який було поставлено на умовах цього договору, Покупець на вимогу Постачальника сплачує штраф у розмірі 10% від вартості партії товару, щодо якої порушено строки оплати.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що прострочення оплати за кожною з партій товару склало більш ніж 10 календарних днів, а розрахунок здійснено арифметично правильно та у відповідності до умов п. 5.2 Договору. Таким чином, вимога про стягнення штрафу у розмірі 41 590,64 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2 035,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 561,49 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови). Також, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд визнає його арифметично правильним, здійсненим у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме 3% річних у розмірі 2 035,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 561,49 грн.
Таким чином, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог.
Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача.
У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕНСПЕЦАТОМЕНЕРГОМОНТАЖ» (61002, місто Харків, вулиця Алчевських, будинок 43; код ЄДРПОУ: 04827073) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САНТОРІН ТРЕЙД» (61145, місто Харків, вулиця Сухумська, будинок 24; код ЄДРПОУ: 43045652) заборгованість за поставлений товар у розмірі 409 014,43 грн, штраф у розмірі 41 590,64 грн, 3% річних у розмірі 2 035,75 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 561,49 грн, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 5 450,42 грн.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256,257 ГПК України.
Повний текст рішення складено і підписано 08.06.2026.

Суддя		Н.А. Новікова