Справа № 485/807/26
Провадження №2/485/573/26

РІШЕННЯ
іменем України

01 липня 2026 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді Бодрової О.П.
за участі секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку,
установив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку.
Позовні вимоги мотивовано тим, що у 2002 році позивач придбав у ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1248 га, яка надана колишньому власнику ОСОБА_3 (чоловіку ОСОБА_2 ) рішенням виконкому Снігурівської міської ради №55 від 08.02.1994 для будівництва та обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель. ОСОБА_2 свідоцтво про спадщину на спірну земельну ділянку не отримувала, після продажу виїхала до Очаківського району, померла восени 2011 року. З моменту продажу позивач користується вищевказаною земельною ділянкою, до нього не мають претензії органи влади, спадкоємці ОСОБА_2 . Посилаючись на викладене, ст.120 Земельного кодексу України, позивач вважає, що до нього разом з будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, у зв`язку з чим просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 4825710100:37:028:0046, площею 0,1247 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі державного акту МК на право приватної власності на землю, виданого Снігурівською міською радою 10 лютого 1994 року. 
Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.
Інші процесуальні дії у справі
Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 04 травня 2026 року позовну заяву прийняла до розгляду,відкрила провадження у справі та постановила розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.
Позиції учасників справи
Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, судові витрати просили залишити за позивачем.
Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином і своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають.
З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
За таких обставин, суд ухвалив слухати справу в підготовчому судовому засіданні.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.
Суд встановив, що 12 березня 2002 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Середою Н.І. 12 березня 2002 року /а.с.4-5/.
З зазначеного вище договору вбачається, що ОСОБА_2 вищевказаний житловий будинок належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Снігурівською держнотконторою 10 січня 2002 року №р.№2-11, зареєстрованого у Снігурівській філії Миколаївського міжміського БТІ 22 січня 2002 року, в реєстровій книзі за №4, за реєстровим №438.
З домової книги вбачається, що позивач по справі зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_2 /а.с.6-8/.
Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 10 лютого 1994 року, та рішення виконавчого комітету №55, ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому міської ради №55 від 08 лютого 1994 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1247 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель /а.с.9,11/.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку слідує, що кадастровий номер спірної земельної ділянки - 4825710100:37:028:0046 /а.с.12-17/.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить інформація Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області. 
З актового запису про смерть №36 вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу. 
Згідно інформаційної довідки №484014540 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_1 . 
Згідно інформаційної довідки №484014392 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформація щодо реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4825710100:37:028:0046, відсутня.
Норми права, що застосовуються судом
У відповідності до ст. 381 ЦК України (в редакції, діючої на час виникнення спірних правовідносин) садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 377 ЦК України (в редакції на день укладення договору купівлі-продажу 12 березня 2002 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України.

Згідно зі ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції на день укладення договору купівлі-продажу 12 березня 2002 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Положеннями ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції на день укладення договору купівлі-продажу 12 березня 2002 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Застосовуючи положення ст. 120 ЗК України у поєднанні із ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Вказаний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справах за № 6-2225цс16 та № 6-2099цс16, 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 зазначила, що « при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них». 
Крім того, пунктом "є" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Вищезазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та земельної ділянки та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у ч.1 ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).
Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок за адресою: 
АДРЕСА_1 під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за ОСОБА_3 на підставі державного акту, у зв`язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку.
При цьому, те, що позивач не посвідчив перехід права на землю, жодним чином не вплинуло на наявність у нього права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.
Таким чином, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи що Снігурівська міська рада позов визнала у повному обсязі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , набувши в свою чергу право власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2002, набув також і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому з метою захисту прав позивача на безперешкодне обслуговування та користування належним йому на праві власності житловим будинком,суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
На прохання позивача, суд не стягує з відповідача понесені судові витрати.
На підставі викладеного, ст.120 ЗК України та керуючись ст.12,13,81,141, 200, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.
Визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,1247 га, кадастровий номер 4825710100:37:028:0046, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі державного акту МК на право приватної власності на землю, виданого Снігурівською міською радою 10 лютого 1994 року. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 01 липня 2026 року.

Позивач:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:
Снігурівська міська рада Миколаївської області, код ЄДРПОУ 04056581, адреса: вул.Жовтнева, 124, м.Снігурівка Баштанського району Миколаївської області.

Суддя          О.П.Бодрова