ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 683/288/25
Провадження № 22-ц/820/643/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,
з участю представника позивачки  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У січні 2025 року ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
ОСОБА_2  зазначила, що станом на 15 квітня 1991 року житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (далі – житловий будинок), відносився до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були її батько ОСОБА_4 та матір ОСОБА_5 . За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачці. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 належну йому частки майна колгоспного двору прийняла але не оформила матір ОСОБА_5 , а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 усю спадщину прийняла позивачка. Позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті батька та єдиним спадкоємицею за законом після смерті матері, проте вона отримала від нотаріуса відмову в оформленні спадкових прав через віднесення житлового будинку до суспільної групи колгоспний двір.
За таких обставин  ОСОБА_2  просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 право власності на житловий будинок.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 18 березня 2025 року в порядку заміни неналежного відповідача залучив до участі у справі ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на частки житлового будинку.
Суд керувався тим, що житловий будинок належав до cуспільної групи колгоспний двір, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були членами колгоспного двору, внаслідок чого кожний із них мав рівну частку у житловому будинку. ОСОБА_2 як спадкоємиця за заповітом успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 частки житлового будинку та після смерті матері ОСОБА_5 частки житлового будинку. Відтак ОСОБА_2 набула право власності у порядку спадкування на частки житлового будинку. Водночас ОСОБА_3 як непрацездатна дитина спадкодавця, тобто особа, що досягла пенсійного віку на день відкриття спадщини, має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_5 – частки житлового будинку.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні права власності на частки житлового будинку та прийняти постанову про задоволення позову в цілому, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому  ОСОБА_2 послалася на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на день відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 відповідачка не мала права на призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим вона не набула права на обов`язкову частку у спадщині. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 17 липня 1960 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Житловий будинок належав до соціальної групи колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року у житловому будинку проживали ОСОБА_4 (голова двору) та ОСОБА_5 (член двору).
7 серпня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 склали заповіти, посвідчені секретарем виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області ОСОБА_6 (зареєстровані в реєстрі за №№ 71, 72), якими все своє майно заповіли ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, у тому числі на частки житлового будинку.
На день смерті ОСОБА_4 проживав у житловому будинку разом із дружиною ОСОБА_5 .
23 лютого 2017 року ОСОБА_2 подала нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , а 28 лютого 2017 року ОСОБА_5 подала нотаріальній конторі заяву про відмову від права на обов`язкову частку у спадщині чоловіка ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.
Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, у тому числі на частки житлового будинку.
На день смерті ОСОБА_5 проживала у житловому будинку одноособово.
10 квітня 2024 року та 12 червня 2024 року відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали нотаріальній конторі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 .
Листом нотаріальної контори від 16 січня 2025 року №76/02-14 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтями 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
В силу частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Як визначено статтею 1 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №№1058-ІV), непрацездатні громадяни – особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (частина перша статті 26 №1058-ІV).
У рішенні Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) (справа №1-1/2014) зазначено, що зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється як за заповітом, так і за законом. Право на спадкування виникає насамперед у спадкоємців за заповітом.
Заповітом є особисте розпорядження особи, яким визначається порядок переходу прав та обов`язків (спадщини) до певних осіб на випадок смерті заповідача.
Свобода спадкового розпорядження може бути обмежена правом осіб, у тому числі повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, на обов`язкову частку у спадщині. Такі особи спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.
До непрацездатних осіб віднесені повнолітні особи, які досягли пенсійного віку – 60 років.
Встановивши, що ОСОБА_3 на момент смерті матері ОСОБА_5 досягла 60 років, тобто була непрацездатною у зв`язку з досягненням пенсійного віку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про набуття відповідачкою права на обов`язкову частку у спадщині. При цьому суд правомірно керувався тим, що сам по собі факт неотримання ОСОБА_3 пенсії за віком не свідчить про її працездатність, а відтак і відсутність права на обов`язкову частку у спадщині.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не набула права на обов`язкову частку у спадщині матері ОСОБА_5 , внаслідок чого ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок у цілому, не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Твердження ОСОБА_2 про неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Цішковський В.А.  
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 39