Справа № 752/16442/25
Провадження № 2-др/752/110/26

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

18.05.2026 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Чекулаєва С.О.,
за участі секретаря судового засідання Пастух З.Ф.
розглянувши у судовому засідання без повідомлення учасників справи
заяву ОСОБА_1 
про ухвалення додаткового рішення у справі 
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», 
треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна 
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ: 
у червні 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Мартинюк Марію Русланівну звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.04.2026 у справі №752/16442/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12875, вчинений 28.10.2021 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СІРОКО ФІНАНС» (ЄДРПОУ: 42827134) невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75561645 від 15.05.2021.
07.05.2026 від представника позивача, адвоката Мартинюк Марії Русланівни до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі, а саме, щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 гривень.
Вказана заява про ухвалення додаткового рішення обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , у зв`язку з поданням позову про відшкодування шкоди понесла відповідні судові витрати.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд
Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Оскільки заява про ухвалення додаткового рішення стосується виключно розподілу судових витрат, суд здійснює її вирішення без повідомлення учасників справи.
Суд встановив, що згідно Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.04.2026 у справі №752/16442/25 позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» задоволено.
У позовній заяві ОСОБА_1 заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач передбачає понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 гривень.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).
Указана судова практика є незмінною.
Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення позивач подала до суду копію Договору про надання правової допомоги №12/1 від 23.06.2025 укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Мартинюк Марією Русланівною.
Згідно пункту 3.1. Договору клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг (гонорар), що надається у порядку та строки, визначені Договором.
Додаткові витрати, що не були включені до загальної вартості юридичних послуг згідно Договору сплачуються клієнтом (п.3.2. Договору).
Суд звертає увагу, що укладений Договір не містить погодженої сторонами вартості правничої допомоги; будь-яких додаткових договорів, які б визначали розмір гонорару адвоката чи вартість правничих послуг матеріали справи також не містять.
Окрім того, суд зазначає, що наданий позивачем Акт виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги №12/1 від 23.06.2025 не вказує про фактичне приймання-передання наданих правничих послуг, а також цей Акт не підписаний позивачем.
Наявна копія платіжної інструкції №@2РL098861 від 23.06.2025 не містить належної інформації про платника грошових коштів; у графі «призначення платежу» не конкретизовано за надання якої саме правової допомоги (за яким договором, у якій справі) здійснюється оплата, а також, отримувачем платежу вказана ФОП ОСОБА_3 тоді як Договір про надання правової допомоги №12/1 від 23.06.2025 укладено з адвокатом Мартинюк Марією Русланівною. 
Таким чином, надані позивачем докази не підтверджують узгодженої вартості професійної правничої допомоги, фактичного надання адвокатом Мартинюк М.Р. та прийняття ОСОБА_1 наданих послуг, що виключає стягнення з відповідача заявлених позивачем судових витрат. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 гривень є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 10,12,81,89,142,258-259,263-265,268,270 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити. 
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст додаткового рішення складено 18.05.2026.

Суддя           С. О. Чекулаєв