Справа № 367/12050/24
Провадження №2/367/113/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

15 червня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судових засідань Бобриш М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу № 357/12050/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання додаткової угоди та договору про спільну діяльність та повернення (відшкодування) вкладу,

установив:
В листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд: розірвати додаткову угоду № 312 від 30.07.2024 року до договору про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ та розірвати договір про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ у відповідній частині, стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування (повернення) вкладу у розмірі 39 544,00 дол. США та здійснити розподіл судових витрат. В обґрунтування позову вказує, що між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 «Сторона -1» та ним «Сторона-314» було укладено додаткову угоду № 312 від 30 липня 2021 року до договору про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ з метою створення об`єкту спільної власності – багатоквартирних житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого його було залучено до спільної діяльності та він, як сторона -314 здійснює свій вклад у вигляді грошових коштів у сумі 39 544,00 дол. США, шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України ( в гривнях) за відповідним цільовим призначенням: часткове внесення вкладу у спільну діяльність з будівництва згідно з додатковою угодою 312 від 30.07.2021 року. Також визначено графік внесення платежів, згідно якого першій платіж 536 000,00 грн, що еквівалентно 20 000,00 дол. США повинен бути внесений до 30.07.2021 року включно, інші платежі було розбито до сплати щомісячно до 01.08.2023 року. Сторона – 1 зобов`язалася завершити будівництво об`єкту спільної діяльності та отримати документ про введення об`єкту спільної діяльності в експлуатацію у термін до 30.09.2021 року ( п. 7 додаткової угоди). У випадку порушення Стороною -1 умов договору про спільну діяльність, що унеможливлює подальше досягнення результату спільної діяльності – закінчення будівництва, введення Стороною -1 об`єкта в експлуатацію та виготовлення необхідної документації для отримання кожним учасником права власності на відповідну частку об`єкта згідно з умовами договору та додаткових угод до договору, Сторона -1 відшкодовує учасникам спільної діяльності вартість вкладів (п. 12.3. договору про спільну діяльність). Договір про спільну діяльність набирає чинності з дати його підписання сторонами та припиняється при досягненні сторонами мети діяльності – закінчення будівництва (п.13.1 договору про спільну діяльність). Багато сторонній договір за угодою сторін може бути залишений в силі, втративши її тільки у відношенні вибулої сторони. На виконання своїх зобов`язань за договором він передав грошові кошти в сумі 536 000,00 грн, що на той час було еквівалентно 20 000,00 грн В подальшому у період з серпня 2021 року по серпень 2023 року він сплатив 100% вартості вкладу у розмірі 39 544,00 дол. США. Проте, забудовником ОСОБА_2 було істотно порушено умови пункту 7, додаткової угоди № 312 від 30.07.2021 року – не завершено будівництво об`єкту у строк до 30 вересня 2021 року та порушено умови основного договору де визначено строк завершення будівництва у термін до 31.12.2022 року. Зважаючи на істотні порушення Стороною -1 своїх зобов`язань, що унеможливлює подальше досягнення результату спільної діяльності він вважає за необхідне розірвати додаткову угоду № 312 від 30.07.2024 року та розірвати договір про спільну діяльність у відповідній частині та вимагає повернення йому вартості його вкладу у розмірі 20 000,00 дол. США у гривневому еквіваленті за курсом валют на день повернення вкладу. Враховуючи викладене він звернувся до ОСОБА_2 з вимогою оформити у семиденний термін відповідну додаткову угоду про розірвання додаткової угоди № 312 від 30 липня 2024 року та договору про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ та розірвання договору про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловому приміщеннями (простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ у відповідній частині та з вимогою повернення (відшкодування) у семиденний термін вартості вкладу у розмірі 39 544,00 дол. США. Вказану заяву було отримано 09.10.2024 року та протягом семиденного терміну з моменту отримання відповідачем та його представником заяви позивача зворотного зв`язку від відповідача та його представників не було, кошти неповернуті. Таким чином, відповідачем суттєво порушуються права позивача, що обумовило звернення останнього до суду за захистом своїх прав, з відповідними позовними вимогами про розірвання додаткової угоди та договору, а також стягнення суми вкладу.
У відзиві на позовну заяву (а.с.99-106) представник відповідача вказує, що позивач не позбавлений отримання результатів спільної діяльності після введення об`єкта в експлуатацію та досягнення мети визначеного у договорі. Також, жодних збитків позивачу на даний час не завдано, а затримка введення об`єкта в експлуатацію є наслідком обставин, які не залежали від волі відповідача. Також просить врахувати, що відповідач зацікавлений у збереженні договору в подальшому з метою його реального виконання. Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач допустив істотного порушення умов договору про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями ( простого товариства) від 29.10.2018 року, відповідно до ст. 651 ЦК України, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
У відповіді на відзив (а.с.118-123) представник позивача вказує, що воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Форс – можорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс – можорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського чи цивільного зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Таким чином, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 не засвідчує форс – можорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з доказами, наданими відповідачем, може їх підтверджувати. Однак, відповідачем не надано доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання за договором про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) № 10/29-СЖ від 29.10.2018 та додаткової угоди № 312 від 30.07.2021 року, внаслідок настання форс – можорних обставин. Крім того, відповідач в передбачений законом спосіб не повідомляв позивача про настання форс –можорних обставин, тому доводи відповідача, що він не міг виконати умови вищевказаного договору не витримують жодної критики. Перебіг прострочення строку на завершення будівництва та отримання документів про введення Об`єкта спільної діяльності в експлуатацію розпочався з 01.10.2021 року і триває по сьогоднішній день, тобто 3 роки 4 місяці 24 дні. Враховуючи викладене, у зв`язку із істотними порушенням відповідачем умов договору позивач має підстави для розірвання договору та додаткової угоди у судовому порядку. Будівельна галузь в Україні після повномасштабного вторгнення рф, має тенденцію до розвитку і добропорядні забудовники виконують узяті на себе зобов`язання. Однак , на об`єкті будівництва за договором про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями ( простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ, а саме за адресою: АДРЕСА_2 ; провулок Ступки Б, 8, 10, 12 на сьогоднішній день жодних будівельних робіт не ведеться.
Представник відповідач, в судове засідання не прибув надав суду письмове клопотання, в якому просив суд відкласти судове засідання призначене на 04 червня 2026 року, оскільки він залучений до участі у слідчих діях у ГСУ ДБР в межах кримінального провадження, що унеможливлює його участь у судовому засіданні.
Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) виходить із того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Уст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
За змістом ст. 43, 44 ЦПК України учасники справи та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Право учасників справи брати участь в судових засіданнях закріплено у п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Обґрунтовуючи причини своєї відсутності у судовому засіданні та підстави для відкладення розгляду справи представник відповідача зазначає про неможливість його особистої участі у судове засідання, оскільки 04 червня 2026 року залучений до у часті у слідчих діях.
Однак, на переконання суду, наведене обґрунтування представником відповідача у його заяві не є підставою для відкладення розгляду справи, з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Водночас, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Отже, наведене положення законодавства передбачає можливість участі у справі сторони, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками такої особи.
Крім того, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Тлумачення ч.1, 2 ст. 212 ЦПК України свідчить, що участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду є правом учасників справи, у задоволенні відповідної заяви учасника справи суд може відмовити лише за відсутності у суді відповідної технічної можливості.
Відповідно, суд враховує, що при призначенні усного слухання справи суд зобов`язаний забезпечити право учасників справи брати участь в судових засіданнях, що є елементом гласності і відкритості судового процесу як однією із основних засад судочинства, а відтак складовою забезпечення цього права є участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Таким чином, суд наголошує, що саме по собі посилання представника відповідача у заяві про відкладення розгляду справи на його зайнятість у проведенні слідчих дій не може бути підставою для необмеженої кількості відкладень судового розгляду. Представник відповідача в заяві про відкладення розгляду справи не надав доказів на підтвердження поважності причин неможливості явки в судове засідання само відповідача, не просив про розгляд справи в режимі відеоконференції, не вказував у зв`язку з чим відповідач особисто позбавлений можливості прибути в судове засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що згідно договору № 10/29-СЖ про спільну діяльність у будівництві житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29 жовтня 2018 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , сторони за цим договором зобов`язуються об`єднати свої вклади та без створення юридичної особи спільно діяти у будівництві багатоквартирних житлових будинків з вбудованими нежитловим приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 – для досягнення спільної мети – створення об`єкту спільної власності та його подальшого розподілу між учасниками спільної діяльності пропорційно до внесеного учасниками вкладу ( п. 2.1 договору).
Досягнення мети цього договору забезпечується також через залучення до спільної діяльності інших учасників, з якими укладаються додаткові угоди до цього договору, що є його невід`ємною частиною ( п. 2.3. договору).
30 липня 2021 року між ОСОБА_2 «Сторона-1» та ОСОБА_1 «Сторона-2» укладено додаткову угоду № 312 до договору про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29 жовтня 2018 року № 10/26-СЖ про наступне:
Залучити до спільної діяльності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його Стороною -314 договору № 10/29-СЖ про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями ( простого товариства) від 29 жовтня 2018 року , доповнивши преамбулу договору простого товариства наступним абзацом: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Новомиргородським РВ УМВС України в Кіровоградській обл.., 21.11.1997 року, ідентифікаційний номер2322003752, зареєстрований за адресою: Кіровоградська область, с. Пурпурівка»
Доповнити п.3.3 договору простого товариства підпунктом 3.3.314 наступного змісту: «3.3.314 Сторона -314здійснює свій вклад у вигляді грошових коштів у сумі 39 544 дол. США, шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України ( в гривнях) за відповідним цільовим призначенням: часткове внесення вкладу у спільну діяльність з будівництва згідно з додатковою угодою № 312 від 30.07.2021 р. ОСОБА_1 . 
Етапи внесення вкладу у спільну діяльність: 
-Грошові кошти в національній валюті України (гривнях) в сумі 536 000,00 грн, що 
еквівалентно 20 000,00 грн доларів США. Строк оплати до 30.07.2021. У разі не внесення вкладу Стороною -314 у строк до 30.07.2021 року, дана додаткова угода вважається розірваною Стороною -1 у односторонньому порядку.
Грошові кошти в національній валюті України (гривнях) в сумі, що еквівалентно 2 250 дол. США, за комерційним курсом продажу, розміщеним на сайті otpbank.com.ua на дату здійснення платежу. Строк оплати до 30.08.2021 року.
Далі грошові кошти вносилися у розмірі 708,00 дол. США до 30 числа кожного місяця починаючи з 30 вересня 2021 року по 30 січня 2023 року та з 01 лютого 2023 року по 01 серпня 2023 року включно.
Сторона -1 зобов`язана завершити будівництво об`єкту спільної власності та отримати документ про введення об`єкта спільної власності в експлуатацію у термін до 30.09.2021 року (п. 7 додаткової угоди).
У випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цією додатковою угодою сторони несуть відповідальність згідно з вимогами цієї додаткової угоди та чинного законодавства України (п. 8 додаткової угоди).
За ухилення від виконання взятих на себе обов`язків винна сторона має відшкодувати іншій стороні всі документально підтверджені збитки останньою ( п.9 додаткової угоди).
Із довідки підписаної керівником відділу продажів ЖК Авіатор 2 , ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 здійснив свій вклад згідно графіку платежів Додаткова угода № 312 від 30.07.2021 до договору про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29 жовтня 2018 № 10/19-СЖ, у повному обсязі ( а.с.20,21).
03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з заявою про розірвання договору та повернення вкладу, яка останнім залишилася без уваги ( а.с.22-24).
Доказів на підтвердження виконання відповідачем умов Договору про спільну діяльність № 10/29-СЖ від 29 жовтня 2018 року, а також додаткової угоди № 312 від 30 липня 2021 року до вказаного договору або повернення позивачу відповідачем вкладу сплачено на підставі вищевказаних договору та додаткової угоди, матеріали справи не містять.
Оскільки відповідачем не виконані умови договору та взяті на себе зобов`язання, позивач звертаючись до суду з даним позовом просив розірвати договір про спільну діяльність та додаткову угоду до нього, а також повернути кошти, які сплачені у якості вкладу у спільну діяльність.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).
За правилами частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Також ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За правилами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).
Отже, ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як вбачається із змісту ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментальних принципів, на якому ґрунтується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язків (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Згідно статті 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 883 ЦК України передбачено відповідальність підрядника. Так, підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі. Суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну.
Враховуючи, що ОСОБА_2 допустив істотне порушення умов договору та додаткової угоди до нього і не забезпечив отримання позивачем завершеного будівництвом житлового приміщення (квартири), чим позбавило права ОСОБА_1 розраховувати на закінчення будівництва і отримання об`єкта нерухомості за внесенні кошти, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвати додаткову угоду № 312 від 30.07.2024 року до договору про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ та розірвати договір про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ у відповідній частині, стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування (повернення) вкладу у розмірі 39 544,00 дол. США, що станом на дату ухвалення рішення еквівалентно 1772140,63 грн.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання додаткової угоди та договору про спільну діяльність та повернення (відшкодування) вкладу підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При звернені до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 15 140,00 грн, що документально підтверджено.
Отже, внаслідок задоволення позову з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 10,12, 13, 14, 19, 76, 77, 79, 80, 81, 89,128, 133, 137, 141, 187, 211, 247, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання додаткової угоди та договору про спільну діяльність та повернення (відшкодування) вкладу задовольнити.
Розірвати додаткову угоду № 312 від 30.07.2024 року до договору про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ та договір про спільну діяльність у будівництві житлових будинків із вбудованими нежитловими приміщеннями (простого товариства) від 29.10.2018 року № 10/29-СЖ у відповідній частині.
Стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування (повернення) вкладу у розмірі 39 544,00 дол. США, що станом на дату ухвалення рішення еквівалентно 1 772 140, 63 грн (Офіційний курс долара США до гривні, встановлений Національним банком України на 15 червня 2026 року, становить 44,81 грн за 1 долар).
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень) 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя М.П. Одарюк