РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" червня 2026 р.	Справа № 390/688/26	
 	Провадження № 2/390/502/26	

Кропивницький районний суд Кіровоградської області у складі головуючої судді Підгірської Г.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення 19 850,00 грн,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ФК«ЄАПБ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.05.2025 ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 7240924, зобов`язання за яким позичальник не виконував. 
18.09.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» укладено договір факторингу №18092025, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників до цього договору. Відповідно до наведеного реєстру ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за наведеним вище кредитним договором.
Ухвалою суду від 31.03.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
16.04.2026 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує укладення договору, погодження кредитних умов, відступлення боргу, не погоджується із сумою нарахованої заборгованості, зокрема, щодо комісії за обслуговування кредиту і неустойки. 
21.04.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягає на доведеності: укладення кредитного договору ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 ; погодження сторонами договору всіх його умов; відступлення права вимоги за цим договором ТОВ «ФК«ЄАПБ». Для підтвердження наведеного позивач просив витребувати додаткові докази.
Ухвалою від 17.04.2026 клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано в:
- АТ «Універсал банк»: інформацію щодо належності відповідачу банківської карти № НОМЕР_1 ; інформацію щодо надходження на картку 5 000,00 грн в період з 08.05.2025 по 11.05.2025; виписку по картці з 08.05.2025 по 08.06.2025;
- ТОВ «МІЛОАН» інформацію для підтвердження фактів, що відповідач: зареєструвався в інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан»; створив в такій системі особистий кабінет; отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від ТОВ «Мілоан» із одноразовим ідентифікатором; ввів одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) ТОВ «Мілоан»; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладання) кредитного договору № 7240924 від 08.05.2025.
25.04.2026 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому він продовжує наполягати на недоведеності позовних вимог, у задоволенні яких просить відмовити. 
28.05.2026 і 29.05.2026 до суду надійшли витребувані докази у справі.
Позивач в судове засідання 01.06.2026 не з`явився, в резолютивній частині позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності.
Відповідач чи його представник в судове засідання також не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності не подали. 
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом частин четвертої і п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, згідно з частиною першою та другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Також, згідно з статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно зі статтею 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Судом встановлено, що 08.05.2025 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 7240924 на суму 5 000,00 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора «852603», надісланого відповідачу на надані ним засоби зв`язку, тобто укладення між сторонами правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.
На підтвердження укладання договору саме ОСОБА_1 ТОВ «Мілоан» також надіслало фото відповідача з розгорнутим паспортом в руках. Заперечень щодо походження і належності цього фото зі сторони відповідача не надходило.
Кредит надається на 345 днів, денна процентна ставка - 0,97%, комісія за надання кредиту 1 250,00 грн. 
В день укладення договору кредит у розмірі 5 000,00 грн було перераховано відповідачу на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією, наданою АТ «Універсал банк».
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, у нього виникла заборгованість.
18.09.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» укладено договір факторингу №18092025, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників до цього договору. Відповідно до наведеного реєстру ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за наведеним вище кредитним договором. 
Зокрема, згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №18092025 від 18.09.2025 ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача на 19 850,00 грн, з яких:
- 5 000,00 грн – основна сума боргу;
- 0,00 грн –проценти за користування кредитом;
- 1 250,00 грн – комісія за надання кредиту;
- 5 600,00 – сума заборгованості з комісії за обслуговування кредиту;
- 8 000,00 грн – неустойка.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Отже, внаслідок укладення договору факторингу від 18.09.2025 №18092025 ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 7240924 від 08.05.2025.

Однак суд не може погодитися із наданим розрахунком заборгованості.
Зокрема, суд погоджується зі стороною відповідача з приводу недоведеності підстав нарахування комісії за обслуговування кредитного договору від 08.05.2025 №7240924 зважаючи на таке.
Відповідно до ч. 1, 2, ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону №2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.
Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц.
Так, позивач вимагає стягнути заборгованість по комісії за обслуговування за договором від 08.05.2025 №7240924 в розмірі 3 500,00 грн;
Зі змісту кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 7% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду (кожні 15 днів) за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені Графіком платежів, який є додатком №1 до цього Договору.
Як вбачається з договору про споживчий кредит №7240924, визначено поняття комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), яка передбачає, що це встановлена п.1.5.2 цього Договору винагорода за обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості) Кредитодавцем протягом всього строку кредитування, що включає цілодобове надання Позичальнику актуальної облікової інформації шляхом розміщення її в особистому кабінеті Позичальника, зокрема про розмір нарахованої та сплаченої заборгованості за цим Договором, її складові, розрахунок поточного платежу, розрахунок суми для повного погашення заборгованості, графік платежів, негайне оновлення інформації при настанні змін, цілодобове забезпечення можливості через особистий кабінет здійснювати миттєвий безкоштовний для Позичальника переказ з автоматичним додаванням всіх необхідних реквізитів для погашення заборгованості за цим Договором, надсилання Позичальнику текстових повідомлень з нагадуваннями про дати платежів, інформування про зарахування платежів, згенеровані одноразові ідентифікатори/паролі, інші сервісні повідомлення, консультування та надання інформації з питань пов`язаних з обслуговуванням кредиту та виконанням цього Договору службами підтримки Кредитодавця, тощо, яка нараховується Кредитодавцем та сплачується Позичальником за кожний визначений Графіком платежів розрахунковий період (крім останнього).
Отже, договором передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Так, зазначені умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, а отже, фактично передбачають виключно платні послуги з обслуговування кредиту. При цьому, такими платними послугами охоплюються й послуги щодо надання споживачеві, на його вимогу, не частіше одного разу на місяць інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, а також надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, у тому числі інформації про платежі за цим Договором, які сплачені або підлягають сплаті, дати чи періоди сплати та умови такої сплати (за можливості зазначення відповідних умов у виписці).
Разом із тим, включення зазначених послуг до платних суперечить вимогам ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких надання таких послуг здійснюється безоплатно.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Оскільки позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору від 08.05.2025 №7240924 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за такі послуги є нікчемними.
Що до решти перелічених послуг, відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із частиною першою статті 193 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Принципи добросовісності, розумності та справедливості є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
Підсумовуючи наведене суд констатує, що в матеріалах справи немає інформації, чи користувався відповідач будь якими послугами, пов`язаними з обслуговуванням кредиту переліченими в договорі, які не є безоплатними в силу закону і за які позивач хоче стягнути з нього заборгованість у формі комісії. Аналізуючи відповідні положення кредитного договору, зміст позову і решту матеріалів справи суд висновує, що визначене у договорі поняття обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) охоплює наявність у кредитодавця можливості надавати численну кількість послуг, і періодичну плату встановлено саме за «можливість надати» а не за «фактичне надання» певних послуг, що протирічить положенням частини першої статті 193 ЦК України, відповідно до якої замовник зобов`язаний оплатити саме надану йому послугу, а не гіпотетичну можливість виконавця її надати.
Встановлення плати за можливість надання численної кількості послуг у розмірі майже 0,5% в день суд розцінює як намагання кредитодавця обійти вимоги частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, тобто є штучним підняттям максимально дозволеного розміру процентної ставки в обхід закону.
З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості з комісії за обслуговування кредитного договору задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування неустойки суд також погоджується зі стороною відповідача, оскільки відповідно до пункту 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Зважаючи на наведену норму і триваючий воєнний стан нарахована ТОВ «ФК «ЄАПБ» неустойка у розмірі 8 000,00 грн за прострочення виконання договору у період дії в воєнного стану підлягає списанню кредитодавцем.
Доказів належного виконання кредитних зобов`язань відповідач на час розгляду справи суду не надав, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості щодо повернення частини тіла кредиту і комісії за його видачу у сумі 6 250,00 грн .
Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено на 31,48%, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 838,29 грн. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, 526, 530, 549, 624, 626, 638, 1049, 1054 ЦК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення 19 850,00 грн задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" 6 250,00 (шість тисяч двісті п`ятдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" витрати зі сплати судового збору в розмірі 838 (вісімсот тридцять вісім) грн 29 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2; 
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП:  НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя      Г.О. Підгірська