Справа № 308/17837/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2026 року      місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Іванова А.П.,
за участі секретаря судового засідання Боти О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лиманського В.Ю. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лиманського В.Ю. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,.
Позов обґрунтовано тим, що 15 вересня 2025 року позивач через підсистему «Електронний суд» дізнався про відкриття виконавчого провадження № 67012620 та винесення постанови про арешт його коштів приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лиманським В. Ю.. Стягнення та арешт коштів здійснюються на підставі виконавчого напису № 204505, виданого 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з позивача на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 049,15 грн. Наразі стягувачем за цим виконавчим написом зазначено ТОВ "ДЕБТ ФОРС". 
Позивач вказує на незаконність оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса та відсутність будь-яких правових підстав для стягнення коштів, оскільки він ніколи не укладав кредитного договору з ТОВ "Вердикт Капітал", не вчиняв жодних правочинів із відповідачем чи попереднім стягувачем, а також не отримував від них жодних документів чи вимог про наявність боргу чи перехід права вимоги. Окрім того, за твердженням позивача, станом на дату вчинення напису (22.06.2021) положення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, в частині кредитних відносин, були нечинними на підставі судового рішення, що виключало можливість вчинення такого напису нотаріусом. 
Посилаючись на порушення своїх прав та законних інтересів через неправомірне стягнення та накладення арешту на грошові кошти, позивач просить суд: визнати виконавчий напис № 204505, виданий 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., таким, що не підлягає виконанню; повернути (стягнути на його користь) грошові кошти, які були стягнуті в межах примусового виконання вказаного виконавчого напис
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
26.12.2025 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі №308/17837/25. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 67012620, відкритому за постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лиманського В.Ю. на підставі виконавчого напису № 204505 від 22.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором у 48 049,15 грн.
01.01.2026 від директора ТОВ «Дебт Форс» - Костюченка М.І. надійшов до суду відзив на позовну заву, в якому заперечує проти позову, вважаючи його безпідставним, та зазначає, що виконавчий напис № 204505 від 22.06.2021 вчинений приватним нотаріусом у повній відповідності до вимог чинного законодавства на підставі належних документів, які підтверджували безспірність заборгованості боржника за кредитним договором. Окрім того, відповідач наголошує, що він є законним правонаступником прав стягувача на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги, кредитний договір є чинним у силу презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) та не оскаржувався позивачем, а факт наявності невиконаного грошового зобов`язання підтверджується документально, що повністю виключає правові підстави для задоволення позовних вимог та повернення стягнутих у межах виконавчого провадження коштів. 
06.01.2026 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відзиву. Зазначає, що відзив ТОВ «Дебт Форс» не відповідає процесуальним вимогам ст. 178 ЦПК України, оскільки відповідач не надав суду жодних належних доказів (копій договорів чи розрахунку заборгованості) на підтвердження існування первинних кредитних відносин та законності переходу права вимоги до нового кредитора.
23.02.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яка мотивована тим, що протягом грудня 2025 року при примусовому виконанні виконавчого напису приватним виконавцем Лиманським В.Ю. стягнуто з банківського рахунку, відкритого в Акціонерному банку «Південний» 14 000 грн.. Зазначене підтверджується виписками від 19.02.2026 р. за 04.12.2025 р. та 29.12.2025 р. відповідно, виданими Банком. \
З огляду на викладене, просив позовну вимогу щодо повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів вважати викладеною в наступній редакції (такого змісту): повернути (стягнути) з ТОВ "Дебт Форс" на користь ОСОБА_1 , 15 023,96 грн., стягнутих за виконавчим написом № 204505 від 22.06.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича.
У судове засідання позивач не з`явився, при цьому подав до суду заяву в якій просив розгляд справи здійснити без його участі.
Відповідач ТОВ «ДЕБТ ФОРС» в судове засідання не забезпечив участі повноважного представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, при цьому, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву.
Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лиманського В.Ю. в судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та третіх осіб учасників, на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Судом встановлено, що 15.09.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лиманським Владиславом Юрійовичем винесено постанову про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню 67012620, якою накладено арешт на грошові кошти позивача ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 52828,01 грн. 
Вказана постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого напису № 204505 виданого 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 049,15 грн.
Стягувачем зазначено ТОВ «Дебт Форс».
Позивачем до матеріалів справи долучені скріншоти з мобільного застосунку «Дія» та з Єдиного реєстру боржників, з яких вбачається, що стосовно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лиманським Владиславом Юрійовичем здійснюється примусове виконання у виконавчому провадженні № 67012620, відкритому на підставі оскаржуваного виконавчого напису № 204505 від 22.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем.
З змісту зазначених документів також вбачається, що в межах вказаного виконавчого провадження зафіксовано факт накладення арешту на грошові кошти боржника, а чинним стягувачем значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (код ЄДРПОУ 43577608).
Крім того, з долучених скріншотів картки примусового стягнення та платіжних документів вбачається, що на підставі постанов приватного виконавця з доходів та рахунків позивача на користь відповідача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» було фактично відраховано грошову суму в розмірі 1023,06 грн.
З досліджених у судовому засіданні долучених виписок по особовим рахункам, встановлено що з позивача було примусово стягнуто 14 000,00 грн.
Судом встановлено, що вказані кошти були стягнуті під час розгляду справи судом в межах виконавчого провадження на користь відповідача ТОВ «Дебт Форс».
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).
У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на порушення процедури вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, заперечує будь-які відносини із відповідачем чи ТОВ «Вердикт Капітал», не погоджується із заборгованістю та вказує на відсутність її безспірності.
Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі «Порядок»). 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). 
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядок. 
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі «Перелік»). 
Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 
?якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 
?за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). 
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. 
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). 
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19) та Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справа №569/8884/17 у постанові від 14.08.2019. 
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив наступне: «чинне законодавство України не зобовязує нотаріуса викликати позичальника і зясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення ему повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано зясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, у нотаріальному процесі при стягненні боргу боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення. Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обовязково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором)». 
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Позивач у позовній заяві вказує, що ніколи не мав будь-яких відносин з ТОВ «Дебт Форс» чи ТОВ «Вердикт Капітал», а також те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог Закону щодо наявності безспірної заборгованості. 
Щодо наведених доводів позивача слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" чи Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» позивачу ОСОБА_1 письмової вимоги про сплату боргу. Вказана обставина є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
При цьому слід зазначити, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. 
26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». 
Однак Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. 
Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. 
Згідно з позицією, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. Отже, відповідне право стягувача повинно існувати на момент звернення та бути безспірним. 
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.
З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № 204505 від 22.06.2021 року був поданий кредитний договір, не посвідчений нотаріально, і приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович не переконався належним чином у безспірності характеру правовідносин між боржником та стягувачем, не перевірив дійсність суми заборгованості, а отже заявлена заборгованість не могла вважатися безспірною на момент вчинення виконавчого напису. 
Відтак наявні підстави для задоволення позову в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. 
Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, зокрема не надано первинного договору та детальних розрахунків суми боргу.
Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Окрім того при розгляді даної справи ані відповідачем, ані третьою особою - приватним нотаріусом Остапенко Є.М. не було надано суду доказів, які б свідчили про отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач, не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
За наведеного, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Щодо вимоги позивача про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів в порядку ст. 1212 ЦК України, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Такої позиції дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20.
У постанові КЦС ВС від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 роз`яснено, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є підставою для повернення коштів в порядкустатті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах КГС ВС від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18 та від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18.
Оскільки суд дійшов висновку про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для утримання відповідачем ТОВ «ДЕБТ ФОРС» коштів позивача, стягнутих в межах виконавчого провадження, відпала. Відтак, кошти, утримані приватним виконавцем та перераховані на користь стягувача, підлягають поверненню (стягненню з відповідача) на користь позивача. 
За наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи наведене, заходи забезпечення позову, вжиті у даній справі ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.
Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 158, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 18, 1212 ЦК України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд, —
ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лиманський Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів — задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис № 204505, вчинений 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (місцезнаходження: Україна, 02095, місто Київ, вул. Княжий Затон, будинок 9, приміщення 369, офіс 1; код ЄДРПОУ 43577608) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти, безпідставно стягнуті в межах примусового виконання виконавчого напису у виконавчому провадженні № 67012620, у розмірі 15 023 (п`ятнадцять тисяч двадцять три) гривні 96 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (код ЄДРПОУ 43577608) на користь держави судовий збір у розмірі 2 542 (дві тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 40 копійок.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2025 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду А.П. Іванов