Справа №461/1716/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року      місто Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Стрельбицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Чорнія Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» 
(01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96; ЄДРПОУ: 35417298), 
в інтересах якого діє адвокат Сечко Сергій Володимирович 
(01054, м. Київ, вул. Леонтовича, 9, корп. 1, оф. 301; РНОКПП: НОМЕР_1 ), 
до 
ОСОБА_1 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) 
про стягнення коштів за договором страхування,
встановив:
I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», в інтересах якої діє адвокат Сечко Сергій Володимирович, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, з підстав наведених у позовній заяві.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.11.2024 року близько 14:35 год, у м. Львові по вулиці Шевченка, 62, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля “Skoda”, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час цієї пригоди були заподіяні механічні пошкодження автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_4 . На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля “Skoda”, д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована в ТДВ «СК «ГАРДІАН» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № СА-0170589.
Наслідки дорожньо-транспортної пригоди її учасники оформили у вигляді повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) зі змісту якого вбачається, що особою винною у скоєнні ДТП є водій автомобіля «Skoda», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .
Власник автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_4 , звернувся до позивача з повідомленням про настання події від 07.11.2024 та заявою про страхове відшкодування від 14.11.2024. За результатами розгляду повідомлення подію визнано страховим випадком, у зв`язку з чим позивач здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_4 , в розмірі 80000 грн.
Відтак, оскільки цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією автомобіля марки “Skoda”, д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована без умови використання транспортного засобу в якості таксі, а на час вчинення дорожньо-транспортного засобу він виконував функції таксі, то у відповідності до ст. 38-1.1. статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача підлягає стягненню 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
У зв`язку з наведеним просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 10.03.2026 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
20.04.2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, вказує на те, що позивач не довів наявності підстав для застосування регресної вимоги, та сам факт здійснення страхової виплати не створює автоматичного права на регрес. Зазначає, що автомобіль із шашкою, що їде порожній, є звичайним приватним автомобілем, та відсутні докази, зокрема: запис у системі агрегатора таксі (Uber, Uklon, Bolt) про активне замовлення станом на момент ДТП, ліцензія або дозвіл на перевезення пасажирів, показання пасажирів, платіжна квитанція або чек за перевезення. Відтак, саме по собі припущення або непрямі ознаки (зокрема наявність ідентифікуючих позначень таксі) не можуть замінити належні докази фактичного порушення, що прямо передбачає прав регресу. Також, вказує про те, що протокол огляду автомобіля марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_4 , проводився за його відсутності.
Відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. 
Правовідносини пов`язані із правом регресної вимоги страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування третій особі, до страхувальника врегульовані як Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) так і Законом України «Про страхування» і Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV) у редакції, що діяла на момент ДТП.
Судом встановлено, що 05.11.2024 о 14 годині 35 хвилин у м. Львові по вул. Шевченка, 62, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі — ДТП) за участю автомобіля марки “Skoda”, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобілем марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу “Skoda”, д.н.з. НОМЕР_3 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СК «Гардіан» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №СА-0170589.
Відповідно до полісу №СА-0170589 від 21.06.2024, в пункті 8. «Особливі умови використання ТЗ» не зазначено про використання ТЗ як таксі/маршрутне таксі.
За змістом повідомлення про ДТП від 05.11.2024 року, ОСОБА_2 , свою вину у вчиненому ДТП у м. Львові по вул. Шевченка, 62, за участі транспортних засобів автомобіля марки “Skoda”, д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобілем марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_4 , визнав. Вказане повідомлення підписано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Разом з тим, за твердженням позивача, в ході розслідування страхового випадку було встановлено, що автомобіль марки “Skoda”, д.н.з. НОМЕР_3 , використовується для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі, що підтверджується фотофіксацією з місця ДТП на яких на транспортному засобі відповідача прикріплена ідентифікуюча «шашка».
Позивачем було здійснено врегулювання страхового випадку та обчисленого розмір страхового відшкодування, відповідно до Закону № 1961-IV, що підтверджується матеріалами страхової справи, які містять документи щодо порядку обчислення страхового відшкодування, складових та кінцевого результату, 
Враховуючи матеріали страхової справи, ТДВ «СК «ГРАДІАН» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування №СА-0170589 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_4 . Належний кінцевий розмір страхового відшкодування до виплати склав 80000,00 грн.
Позивач, на виконання полісу страхування №СА-0170589, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу «Ford», д.н.з. НОМЕР_4 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 80000,00 грн., що підтверджується платіжними документами, які додано до позовної заяви.
Щодо тверджень позивача про те, що застрахований автомобіль «Skoda», д.н.з. НОМЕР_3 , використовувався як таксі, що дає підстави застосувати правовий механізм повернення частини виплаченого страхового відшкодування, суд зазначає наступне.
Порядок виплати страхового відшкодування внаслідок ДТП регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV), який діяв на момент виникнення даних правовідносин.
В даній справі сторонами не оспорюються обставини ДТП, розмір страхового відшкодування та/чи інші пов`язані із цією подією обставини. Натомість, позивач зазначає про наявне у нього право на відшкодування частини виплаченого страхового відшкодування, на підставі ст. 38-1 вказаного Закону.
Статтею 38-1 Закону № 1961-IV (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
На час виникнення правовідносин, тобто укладення вищевказаного договору страхування, розмір коефіцієнтів було встановлено постановою Правління Національного банку України № 108 від 30.05.2022 року, якою затверджено додаток до Положення про перелік, значення та порядок застосування коригуючих коефіцієнтів під час укладання страховиками договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У п. 30 переліку (ІІІ сфера використання (КЗ)) зазначено, що у випадку страхування легкового автомобіля, який використовується фізичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі, встановлюється коефіцієнт у розмірі від 1,1 до 1,4.
Як встановлено із вищевказаного полісу №Са-0170589, такий коефіцієнт застосовано не було. Натомість застосовано коефіцієнт 1, як для легкового автомобіля (крім таксі), який використовується фізичною особою.
Таким чином, якщо після здійсненого страхового відшкодування буде виявлено, що автомобіль, який було застраховано, було використано у іншій сфері, зокрема, як таксі, то особа, відповідальна за шкоду, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Разом із тим, використання транспортного засобу як таксі, необхідно довести у встановленому порядку. 
При цьому тягар доведення покладається на позивача.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначено, що таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.
Статтею 39 вказаного Закону також визначено, що для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі необхідно мати:
для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.
для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі:
для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.
Документи для автомобільного самозайнятого перевізника:
ліцензія, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісна книжка, медична довідка.
Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.
Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу встановлено також постановою Кабінету Міністрів України № 1081 «Про затвердження Правил надання послуг таксі», де встановлено умови надання послуг таксі, вимоги щодо оформлення документів для водія та транспортного засобу, технічні вимоги до автомобілів, які працюють у таксі, порядок застосування і використання таксометра, тощо.
Крім цього, порядок оформлення ліцензії на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 323 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з перевезення пасажирів автомобілями таксі».
Відтак, для того, щоб автомобіль відповідав вимогам «таксі», необхідно встановити його відповідність зазначеному обсягу критеріїв.
Такий транспортний засіб повинен відповідати сукупності визначених законом критеріїв, які стосуються як його технічного стану та спеціального обладнання, так і правового статусу перевізника та водія. Зокрема, автомобіль має використовуватися суб`єктом господарювання, який у встановленому порядку отримав ліцензію на здійснення перевезень пасажирів, відповідати встановленим технічним вимогам, бути обладнаним необхідними розпізнавальними ознаками та засобами обліку вартості поїздки (у випадках, передбачених законодавством), а водій відповідати кваліфікаційним вимогам та мати належні дозвільні документи.
Таким чином, статус «таксі» є результатом не лише фактичного використання транспортного засобу для перевезення пасажирів, а й підтвердження його відповідності комплексу нормативно визначених організаційних, технічних і правових критеріїв.
Натомість, позиція позивача про те, що автомобіль марки “Skoda”, д.н.з. НОМЕР_3 , використовується як таксі ґрунтується виключно на одному доказі - копії фотознімку. На ньому зафіксовано автомобілі на проїзній частині автодороги, один із яких автомобіль марки «Skoda» із державним номерним знаком НОМЕР_3 , на даху якого розміщений ідентифікуюча так-звана «шашка». Будь-яких інших ознак чи доказів, які б доводили, що вказаний автомобіль використовували як таксі позивачем суду не надано.
Оцінюючи подані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт використання застрахованого транспортного засобу як таксі на момент настання дорожньо-транспортної пригоди.
Наявність на даху автомобіля ідентифікуючої «шашки» сама по собі не дає можливості встановити факт здійснення господарської діяльності з перевезення пасажирів у встановленому законом порядку.
Отже, правовий статус «таксі» визначається не лише зовнішніми ознаками транспортного засобу, а комплексом організаційних, технічних та правових критеріїв, встановивши які, можна дійти певного висновку.
Крім того, сам факт наявності на даху транспортного засобу розпізнавального знаку, не є достатнім доказом використання автомобіля у сфері комерційних перевезень у розумінні законодавства про автомобільний транспорт та законодавства про обов`язкове страхування.
Також, положення статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають застосуванню виключно у разі доведеності факту використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає інший (вищий) коригуючий коефіцієнт, ніж визначено договором страхування. Така обставина входить до предмета доказування у даній справі та має бути підтверджена належними і допустимими доказами.
Відповідно до статей 77, 79, 80, 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обов`язок доведення обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог, покладається саме на цю сторону. Натомість позивач обмежився посиланням на фотознімок, який не дозволяє ідентифікувати транспортний засіб та не підтверджує фактичне здійснення діяльності з перевезення пасажирів на таксі у встановленому законом порядку.
Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами використання автомобіля «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_3 , як таксі на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, а відтак відсутні правові підстави для застосування механізму, передбаченого статтею 38-1 Закону № 1961-IV, щодо стягнення з відповідача 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
За таких обставин заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору залишити за позивачем.
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року, справа №1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21). 
Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, 

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» 
(01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96; ЄДРПОУ: 35417298), 
представник - адвокат Сечко Сергій Володимирович 
(01054, м. Київ, вул. Леонтовича, 9, корп. 1, оф. 301; РНОКПП: НОМЕР_1 ), 
відповідач - ОСОБА_1 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) 

Повний текст рішення складено 17 червня 2026 року.

Головуючий суддя  В.В. Стрельбицький