ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/24405/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з надання та оформлення відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 21.11.2025 року №3, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.11.2025 року і додані до неї документи та прийняти рішення щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Посилається на те, що з 01.09.2024 року є студентом першого курсу денної форми навчання у Відокремленому підрозділі Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» за спеціальністю 141 «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» освітнього ступеня «Бакалавр», термін закінчення навчання 30.06.2027 року. У зв`язку із цим, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За результатами розгляду цієї заяви та підтвердних документів комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки. Вказане рішення мотивовано тим, що позивачем не надано всіх необхідних документів, що підтверджують право на відстрочку від мобілізації згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі Порядок №560). Додатково відповідач зазначив, що позивач відноситься до резервіста (картотека оперативного резерву), тип підкартотеки бойовий резерв, що унеможливлює надання відстрочки без зміни статусу. Позивач уважає рішення відповідача про відмову у наданні відстрочки протиправним та таким, що порушує його законні права та інтереси. Просить задовольнити позов повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що 20.11.2025 року позивач звернувся через ЦНАП із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За результатами розгляду комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 було прийнято рішення, оформлене протоколом №3 від 21.11.2025 року, про відмову у наданні відстрочки. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що позивач перебуває у статусі резервіста (оперативний бойовий резерв), тоді як право на відстрочку згідно зі ст.23 вказаного Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку №560 мають виключно військовозобов`язані. Крім того, посилається на ч.1 ст.26-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Мобілізаційне розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від березня 2024 року, за якими на службу у військовий оперативний резерв зараховуються особи, звільнені зі строкової служби відповідно до Указу Президента України від 07.03.2024 року №149/2024 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби». Також вказує на ігнорування позивачем рекомендацій щодо особистого прибуття до ТЦК та СП з метою зміни статусу з резервіста на військовозобов`язаного шляхом погашення повістки від 25.05.2024 року. Враховуючи вищенаведене, вважає, що дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України, а вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Позивач подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що доводи відповідача ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. В електронному військово-обліковому документі, сформованому в застосунку «Резерв+» Міністерства оборони України, категорія обліку позивача відображена як « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що прямо суперечить твердженню відповідача про належність до резервістів. Відповідно до ч.2 ст.26-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві не може бути припиненим (розірваним) в особливий період, а громадянин, який його уклав та зарахований до військового оперативного резерву, продовжує службу у військовому резерві. Згідно з п.12 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України №618/2012 від 29.10.2012 року, на службу у військовому резерві у добровільному порядку (за контрактом) приймаються військовозобов`язані, які пройшли професійно-психологічний відбір, визнані придатними до служби у військовому резерві за станом здоров`я та відповідають встановленим вимогам. З такими військовозобов`язаними укладається контракт. Позивач контракт про проходження служби у військовому резерві не укладав, згоди на його укладення не надавав. Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку чи базову військову службу, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Оскільки позивач досяг 25-річного віку лише 03.12.2025 року, то до цієї дати він взагалі не підлягав мобілізації, а отже, не міг бути віднесений до бойового резерву.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Москаля Р.М. від 24.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
На підставі Розпорядження керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від №19/р від 26.02.2026 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», відповідно до п.4 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України «Про призначення суддів» №167/2026 від 24.02.2026 року, наказу №52/К/ТР від 25.02.2026 року «Про відрахування із штату суду ОСОБА_2 » та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 11.11.2024 року №39 (із змінами), було проведено повторний автоматизований розподіл справи №380/24405/25.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 року для розгляду даної справи визначено суддю Ланкевича А.З.
Ухвалою судді Ланкевича А.З. від 04.03.2026 року прийнято до провадження вищевказану адміністративну справу.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 .
Позивач проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 у період з 06.10.2021 року до 21.05.2024 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.05.2024 року №149 солдата ОСОБА_1 було звільнено з військової служби з 21.05.2024 року та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з військово-обліковим документом «Резерв+», сформованим 16.05.2025 року, категорія обліку ОСОБА_1 відображена як «Військовозобов`язаний», ВОС 790037 (перевезення автомобільним транспортом, водій), номер в реєстрі «Оберіг» 230520249340970200003.
Позивач має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 12.04.2023 року.
Відповідно до Витягу із наказу директора Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» №121 «СК» від 10.08.2024 року, позивач зарахований з 01.09.2024 року студентом 1 курсу очної денної форми здобуття освіти за спеціальністю 141 «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» освітнього ступеня «Бакалавр» за кошти державного (регіонального) бюджету на основі диплома молодшого спеціаліста серії НОМЕР_4 від 30.06.2021 року.
Згідно з довідкою №02-13/80 від 29.05.2025 року та Довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №647775 від 19.05.2025 року, термін навчання позивача встановлено з 01.09.2024 року до 30.06.2027 року. У вказаній довідці міститься підтвердження того, що поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту».
Крім того, у Довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №647775 від 19.05.2025 року вказано, що ОСОБА_1 27.06.2019 року отримав диплом кваліфікованого робітника серії НОМЕР_5 , виданий Державним навчальним закладом «Вище професійне училище №34 м.Стрий», а 30.06.2021 року отримав диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_4 , виданий тим же закладом.
30.08.2025 року позивач звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Заява була надіслана поштовим відправленням №7901900134625, отримана ІНФОРМАЦІЯ_3 03.09.2025 року.
У зв`язку з нерозглядом заяви, 01.09.2025 року позивач звернувся зі скаргою до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України через командира Військової частини НОМЕР_6 , яка була отримана 04.09.2025 року поштовим відправленням №7901900104815.
20.11.2025 року позивач повторно подав через Центр надання адміністративних послуг заяву про надання відстрочки (реєстраційний номер 20251120-176322), додавши довідку про здобувача освіти за даними ЄДЕБО, військово-обліковий документ «Резерв+» та довідку з навчального закладу.
На підставі розгляду отриманих документів Комісія ухвалила рішення, оформлене протоколом №3 від 21.11.2025 року, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Причина відмови – не надано всіх необхідних документів, що підтверджують право на відстрочку від мобілізації згідно з постановою від 16.05.2024 року №560. Відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 відноситься до резервіста (картотека оперативного резерву), тип підкартотеки бойовий резерв, що унеможливлює надання відстрочки без зміни статусу.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ).
За ч.1 ст.2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частинами 1, 5 ст.1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.9 ст.1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема: військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; та резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч.1-3 ст.27 Закону №2232-ХІІ, у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.
До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.
Згідно з ч.1 ст.26-2 Закону №2232-ХІІ, в особливий період на службу у військовому оперативному резерві в обов`язковому порядку зараховуються особи, звільнені з військової служби, які за своїми професійно-психологічними характеристиками і станом здоров`я придатні до служби у військовому резерві та відповідають встановленим вимогам проходження служби у військовому резерві.
Частиною 2 ст.26-2 Закону №2232-ХІІ визначено, що контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань не може бути припиненим (розірваним) в особливий період, а громадянин, який його уклав та зарахований до військового оперативного резерву, продовжує службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань на умовах, визначених законодавством, до завершення особливого періоду.
Відповідно до п.12 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України №618/2012 від 29.10.2012 року, на службу у військовому резерві в добровільному порядку (за контрактом) приймаються військовозобов`язані (крім тих, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації), які пройшли професійно-психологічний відбір, визнані придатними до служби у військовому резерві за станом здоров`я та відповідають встановленим вимогам проходження служби у військовому резерві. Військовозобов`язані, які не досягли 25-річного віку та пройшли базову загальновійськову підготовку відповідно до статті 10-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чи базову військову службу, приймаються на службу у військовому резерві за їх згодою. З такими військовозобов`язаними укладається контракт.
Згідно з п.8 Положення початком проходження резервістом служби у військовому резерві вважається день видання наказу керівника органу військового управління, командира (начальника) військової частини (установи) (далі - командир (начальник) військової частини (установи)) про прийняття (зарахування) громадянина на службу у військовому резерві і призначення на посаду, яка комплектується резервістами.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (далі також - Закон №3543-ХІІ; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Поряд з цим, статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Відповідно до ч.5 ст.23 Закону №3543-ХІІ, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку відповідно до статті 10-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чи базову військову службу. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок №560, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Як передбачено п.1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до п.56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з п.57 Порядку №560, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.
За змістом п.п.58, 60 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, військовозобов`язаних СБУ чи розвідувальних органів) особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. До заяви додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
У разі прийняття комісією рішення про відмову у наданні відстрочки заявникові (у тому числі військовозобов`язаному СБУ або розвідувальних органів) не пізніше ніж на наступний робочий день з дати прийняття такого рішення повідомляється про це у способи, визначені цим пунктом, за формою згідно з додатком 7.
Рішення комісії може бути оскаржене у судовому порядку.
У додатку 5 до Порядку №560 наведений перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Зокрема, документом, що підтверджує право на відстрочку відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ, для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, а також докторантів є довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти.
Ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі, є наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Як уже зазначалось судом вище, будучи здобувачем вищої освіти за денною формою навчання, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ. Однак Комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки, мотивуючи неповним пакетом документів та перебуванням позивача у статусі резервіста оперативного бойового резерву.
Даючи оцінку вказаним доводам, суд враховує наступне.
Відповідно до положень ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту», рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; професійна освіта; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Судом встановлено, що позивач у 2019 році здобув рівень кваліфікованого робітника, у 2021 році здобув рівень молодшого спеціаліста, а наразі здобуває перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, що згідно з чинним законодавством є вищим ступенем освіти порівняно з раніше здобутим. Таким чином, позивачем дотримано вимогу щодо послідовності здобуття освіти, передбачену п.1 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ.
Факт навчання за денною формою підтверджується належним та достатнім документом, а саме Довідкою про здобувача освіти за даними ЄДЕБО №647775 від 19.05.2025 року, яка згідно з Порядком №560 є основним документом для підтвердження вказаної підстави. Додатково суд зауважує, що у цій Довідці міститься висновок про те, що поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту».
Стосовно посилань відповідача на перебування позивача у статусі резервіста, суд враховує, що п.1 Порядку №560 передбачено, що цей нормативно-правовий акт визначає процедуру надання відстрочки як військовозобов`язаним, так і резервістам. При цьому Закон №3543-ХІІ не містить положень, які б позбавляли осіб, зарахованих до оперативного резерву, права на відстрочку від призову під час мобілізації за наявності відповідних підстав, зокрема навчання.
За змістом ч.2 ст.26-2 Закону №2232-ХІІ зарахування особи до військового оперативного резерву пов`язане з укладенням контракту про проходження служби у військовому резерві. Згідно з п.12 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України №618/2012 від 29.10.2012 року, з такими військовозобов`язаними укладається контракт. Військовозобов`язані, які не досягли 25-річного віку та пройшли базову військову службу, приймаються на службу у військовому резерві за їх згодою.
Утім, матеріали справи не містять доказів укладення з позивачем контракту про проходження служби у військовому резерві або надання ним згоди на таке проходження.
Крім того, у Витязі з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №149 від 20.05.2024 року відсутні відомості про зарахування позивача в оперативний резерв першої черги, наказ містить рішення про звільнення з військової служби з 21.05.2024 року та направлення для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
До всього, у військово-обліковому документі позивача «Резерв+», сформованому Міністерством оборони України 16.05.2025 року, категорія обліку ОСОБА_1 відображена як «Військовозобов`язаний», а не «Резервіст».
Суд також враховує доводи позивача про те, що рішення відповідача фактично перекладає наслідки внутрішніх процедурних рішень ІНФОРМАЦІЯ_4 , пов`язаних із формуванням картотеки оперативного резерву, на позивача як учасника правовідносин, позбавляючи його гарантованого законом права на відстрочку з підстав здобуття освіти.
Таким чином, зважаючи на встановлену законодавством правову регламентацію спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що відмова відповідача у наданні відстрочки з мотивів необхідності зміни статусу на військовозобов`язаного не ґрунтується на нормах права.
Суд враховує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.
Однак, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що спірне рішення відповідача, оформлене протоколом Комісії №3 від 21.11.2025 року, є таким, що не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). А тому його слід визнати протиправним та скасувати.
Стосовно компетенції відповідача щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд звертає увагу на таке.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Пунктом 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154, передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Поряд з тим, згідно п.60 Порядку №560, на підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Отже, у спірному випадку саме відповідач в особі відповідної комісії має виключну компетенцію в питаннях оформлення відстрочки від призову під час мобілізації.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.11.2025 року (разом з поданими до неї документами) про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 21.11.2025 року №3, в частині відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_8 ) від 20.11.2025 року (разом з поданими до неї документами) про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_7 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_8 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.