ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року
м. Київ
Справа № 274/2998/24
Провадження № 61-12048св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року в складі судді Корбута В. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року в складі колегії суддів Коломієць О. С., Талько О. Б., Григорусь Н. Й.
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби в Житомирській області, ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона є дочкою ОСОБА_2 .
На обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народилася на території рф в родині громадянина України - ОСОБА_3 та громадянки рф - ОСОБА_4 . Через декілька місяців після народження ОСОБА_1 її батько разом з нею та її двома сестрами повернулися в Україну, і відтоді весь час проживали у с. Дубівці Бердичівського району Житомирської області.
Із 2004 до 2015 років ОСОБА_1 навчалася у школі та в 2015 році отримала атестат про здобуття повної середньої освіти. Сестри ОСОБА_1 отримали паспорти громадян України у 2012 та 2013 роках, коли їм виповнилося по 18 років, отримавши довідки, що вони не є громадянами рф. 
Коли ОСОБА_1 досягла віку, з якого можна отримати паспорт громадянина України, то її намагання це зробити не дали результату через відсутність певних документів, які вона не могла отримати від органів рф. У 2021 році ОСОБА_1 , не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі через відсутність паспорта громадянина України, народила сина, через що деякий час не займалася оформленням паспорта громадянина України. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України ОСОБА_1 , маючи копію свідоцтва про її народження, разом з сестрами та сином виїхали до Республіки Польщі.
24 грудня 2022 року ОСОБА_1 разом з сином та сестрою намагалася повернутися до України, але їй було відмовлено у в`їзді, через що в Україну повернулися тільки її син та сестра, а ОСОБА_1 залишилася у Республіці Польщі. Перебуваючи у Республіці Польщі, ОСОБА_1 зверталася до різних органів державної влади України щодо набуття нею громадянства України, проте це не мало позитивного результату. За таких обставин встановлення факту того, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , необхідно їй для оформлення набуття громадянства України.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
24 березня 2025 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області заяву задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ясному Калінінградської області рф, є дочкою ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Дубівці Бердичівського району Житомирської області.
25 серпня 2025 року постановою Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області залишено без задоволення, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що матеріалами справи та показами свідків підтверджено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ясному Калінінградської області рф, її батьком є ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Дубівці Бердичівського району Житомирської області.
Факт встановлення родинних відносин між ОСОБА_1 та її батьком ОСОБА_5 необхідний заявниці для подальшого набуття громадянства України, в іншому порядку вона скористатись своїм правом можливості не має.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2025 року Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області через підсистему «Електронний суд» надіслано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року скасувати, у задоволенні заяви відмовити ОСОБА_1 . 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована відсутністю висновку Верховного Суду щодо незастосування під час розгляду справ окремого провадження, зокрема у справах про встановлення факту родинних відносин, який в подальшому може бути підставою для набуття громадянства України на підставі статті 8 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III) за територіальним походженням, положень абзаців п`ятого-шостого статті 1 Закону № 2235-III у частині визначення правового статусу заявниці (іноземець чи особа без громадянства), що має підтверджуватися відповідним документом у поєднанні із частиною першою статті 8 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за приписами якої іноземці та особи без громадянства можуть набути громадянства України в порядку, встановленому Законом № 2235-III з урахуванням положень статей 77, 78, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів у сукупності із частиною восьмою статті 95 ЦПК України, якими беззаперечно має підтверджуватися як правовий статус особи-заявника, так і факт народження цієї особи поза межами території України.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що належність до громадянства України встановлюється на підставі Закону № 2235-III і може пов`язуватися із фактом народження або постійного проживання на території України в певний час особи, або її батька, факту відповідних родинних стосунків, та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені в постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року в справі № 523/14707/19.
Пояснила, що дійсно, оригінал свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданий Яснівською сільською адміністрацією Славського району Калінінградської області 21 січня 1997 року, актовий запис №3, заявницею втрачено або під час численних намагань в Україні зробити документи, або під час повномасштабного вторгнення рф в Україну, коли заявниця знаходилась у стані стресу та хаосу. У заявниці залишилася є лише копія її свідоцтва про народження, з якою вона виїхала до Республіки Польщі у 2022 році. Заявниця вимушена була звернутися з відповідною заявою до суду, оскільки має намір подавати документи для отримання громадянства України за територіальним походженням, а саме: у зв`язку з тим, що її батько народився на території України (Житомирська область, Бердичівський район, с. Дубівка). Відновити свідоцтво про народження в рф заявниця не має можливості у зв`язку з повномасштабним воєнним вторгненням рф в Україну.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 у с. Дубівці Бердичівського р-ну Житомирської обл., що підтверджується його паспортом громадянина України та свідоцтвом про народження від 02 грудня 1969 року (а. с. 46, 47), тобто на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».
Відповідно до копії свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 на території рф народилася ОСОБА_1 , батьком якої вказано громадянина України - ОСОБА_2 , матір`ю вказано громадянку рф - ОСОБА_4 (а. с. 14).
Із 1997 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 21 квітня 2022 року № 48 старости Красівського старостинського округу Семенівської територіальної громади Бердичівського району Житомирської області (а. с. 52).
Із 2004 року до 2015 року ОСОБА_1 навчалася в Красівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів і отримала 30 травня 2015 року атестат № НОМЕР_2 про здобуття повної загальної середньої освіти, що підтверджується довідкою від 23 січня 2023 року № 8 Красівського ліцею імені Ц. Л. Посудевського Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (а. с. 53).
25 грудня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено в перетині державного кордону України на підставі частини першої статті 8 Закону України від 15 листопада 2009 року № 1710-VI «Про прикордонний контроль» з причини відсутності дійсного паспортну документу (а. с. 56).
14 квітня 2023 року листом Державної міграційної служби України підтверджено, що за результатами перевірки підстав вважати ОСОБА_1 громадянкою України немає (а. с. 55).
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України - якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими критеріями керувалася Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18, від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 та від 11 лютого 2026 року в справі № 308/17634/23.
Набуття громадянства за територіальним походженням передбачено у статті 8 Закону № 2235-ІІІ.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 2235-ІІІ особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Відповідно до чинного наразі пункту 35 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (у редакції Указу Президента України від 11 лютого 2026 року № 110/2026) (далі - Порядок) для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), Кримської Народної Республіки, Кримської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки, подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в», «ґ» пункту 33 цього Порядку, а також:
а) один із таких документів: свідоцтво про народження батька чи матері особи, витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, про смерть, документ з державного архіву в разі, якщо актовий запис про народження батька чи матері особи складено до 1945 року і відомості про нього відсутні в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян (стосовно померлих осіб), судове рішення про встановлення юридичного факту народження відповідно батька чи матері особи на територіях, зазначених в абзаці першому цього пункту;
б) свідоцтво про народження особи або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави.
У разі зміни прізвища, власного імені, по батькові (за наявності), дати народження, місця народження особи, його батька чи матері подаються відповідні документи, що підтверджують зазначені факти.
Підпунктами «а»-«в», «ґ» пункту 33 Порядку визначено такі документи:
а) заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (у двох примірниках);
б) дві фотокартки (розміром 35 ? 45 мм);
в) один із таких документів:
декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;
зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, які перебувають у громадянстві держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та/або у громадянстві (підданстві) держав, громадяни (піддані) яких не можуть набути громадянство України у спрощеному порядку, крім іноземців, які мають право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства та визнання себе лише громадянином України;
заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України;
декларацію про визнання себе громадянином України - для осіб, які є громадянами (підданими) держав, громадяни (піддані) яких набувають громадянство України у спрощеному порядку;
декларацію про відмову від іноземного громадянства та визнання себе лише громадянином України - для іноземців:
- яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні;
- які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, зокрема, яких нагороджено державною нагородою України, або є одним із подружжя таких осіб, або дитиною таких осіб, або дитиною одного з подружжя, або одним із батьків подружжя;
- які в установленому законодавством України порядку проходили військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, контракт яких припинено (розірвано), і яких звільнено з військової служби з підстав, передбачених підпунктами «а» -«в» пунктів 1, 2, підпунктами «а», «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, яких нагороджено державною нагородою України, або є одним із подружжя таких осіб, або дитиною таких осіб, або дитиною одного з подружжя, або одним із батьків подружжя;
- які отримали посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої або двадцять четвертої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» або є одним із подружжя таких осіб, або дитиною таких осіб, або дитиною одного з подружжя, або одним із батьків подружжя;
- які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, і зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, що підтверджується документом, передбаченим Законом, або є одним із подружжя таких осіб, або є дитиною таких осіб, або дитиною одного з подружжя таких осіб;
- які є другим із подружжя або одним із батьків подружжя, дитиною особи або дитиною одного з подружжя особи, яка в установленому законодавством України порядку проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України та загинула при виконанні службових обов`язків;
- які є другим із подружжя або одним із батьків подружжя, дитиною особи або дитиною одного з подружжя особи, яка мала право на отримання посвідки на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої або двадцять четвертої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та загинула при виконанні службових обов`язків;
- які є другим із подружжя громадянина України, який в установленому законодавством України порядку проходить військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, Службі безпеки України, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній спеціальній службі транспорту, правоохоронних органах спеціального призначення або розвідувальних органах України чи який в установленому законодавством України порядку проходив військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, Службі безпеки України, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній спеціальній службі транспорту, правоохоронних органах спеціального призначення або розвідувальних органах України та загинув (помер) при виконанні (у зв`язку з виконанням) службових обов`язків, або якого було звільнено з військової служби з підстав, передбачених пунктами «а»-«в» частини другої, пунктами «а»-«в», «є» частини третьої, підпунктами «б»-«г», «е» пункту 1 і підпунктами «а», «б», «г», «д», «е» пункту 2 частини четвертої, підпунктами «а»-«в», «ґ», «п» пункту 2, підпунктами «а», «б», «г», «д» пункту 3 частини п`ятої, підпунктами «а», «б», «г», «і» пункту 2, підпунктами «а», «б», «г», «ґ» пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», або є дитиною одного з подружжя, або одним із батьків подружжя;
- які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, або є одним із подружжя такої особи, або дитиною такої особи, або дитиною одного з подружжя такої особи;
- які є громадянами держави, законодавство якої передбачає автоматичне припинення особою громадянства (підданства) цієї держави одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або є дитиною такої особи;
ґ) один із таких документів:
документ про володіння державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови, та документ про складення іспитів з основ Конституції України, історії України;
рішення суду про визнання особи недієздатною; медичний висновок, виданий компетентним органом іноземної держави або відповідним закладом охорони здоров`я України особі з інвалідністю, що пов`язана з порушенням зору, слуху, мовлення; медичний висновок, виданий компетентним органом іноземної держави або відповідним закладом охорони здоров`я України особі, яка має психічні розлади;
зобов`язання про складання іспитів з основ Конституції України, історії України та на визначення рівня володіння державною мовою для осіб:
- які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України;
- які отримали посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої або двадцять четвертої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду в мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, якими суд керувався під час задоволення грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а в разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Верховного суду від 16 березня 2026 року в справі № 711/8884/23 та ін.).
Суди попередніх інстанцій встановили і матеріалами справи, зокрема фотокопіями документів, підтверджено факт родинних (батьківських) відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_2 (а. с. 46, 47).
Згідно з копією свідоцтво про народження від 21 січня 1997 року, виданого Яснівською сільською адміністрацією Славського району Калінінградської області, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ясне Калінінградської області рф, про що складено актовий запис № 3, її батьком є ОСОБА_2 , українець (а. с. 44, 45).
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що ОСОБА_1 надала достатньо доказів на підтвердження своїх вимог. 
Суди правильно вказали, що ОСОБА_1 за наявності рішення суду про встановлення факту того, що вона є дочкою ОСОБА_2 , матиме реальну можливість разом з цим рішенням подати інші документи, необхідність яких передбачена законодавством України (Порядком), для оформлення нею набуття громадянства України за територіальним походженням. 
Такі вимоги закону спростовують доводи касаційної скарги про необхідність формулювання Верховним Судом висновку щодо можливості розгляду в порядку окремого провадження справ про встановлення факту родинних відносин, який в подальшому може бути підставою для набуття громадянства України на підставі статті 8 Закону № 2235-III. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд керується тим, що в справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають під час кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
Інші доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують, вони зводяться до власного тлумачення норм права, власної оцінки доказів та незгоди з рішеннями судів попередніх інстанцій і спростовуються матеріалами справи.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain), пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	О. М. Ситнік   В. М. Ігнатенко    І. М. Фаловська