Справа № 751/4522/26 
Провадження №3/751/1146/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Деркача О.Г. 
секретаря Курач В.С.
за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Коноплі Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ; працюючої головним бухгалтером ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС» (місто Чернігів, вул. Любецька, буд. 60А, код ЄДРПОУ 24838096), за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП 
ВСТАНОВИВ:
Із протоколу про адміністративне правопорушення №106/25-01-07-02-06 від 27.04.2026 вбачається, що при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС» (акт перевірки від 27.02.2026 року №3144/ж5/25-01-07-02-01) було встановлено що посадова особа головний бухгалтер ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС» ОСОБА_1 вчинила правопорушення: 
- п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3593334 грн. ПДВ, в т.ч. за квітень 2023 р. – 2010000 грн., за червень 2025 р. – 1583334 грн.;
- п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) у результаті чого завищена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21), всього на суму 2166667 грн. ПДВ, в т.ч. за листопад 2024 р. на – 833333 грн., за серпень 2025 р. – 1333334 грн.
За даним фактом 27.04.2026 відносно головного бухгалтера ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС» ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
В судовому засіданні особа, відносно якої складено протокол - ОСОБА_1 та її захисник – адвокат Конопля Ю.М. виклали заперечення щодо протоколу про адміністративне правопорушення та просять закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що в протоколі №106/25-01-07-02-06 не зазначено «суть адміністративного правопорушення», тобто які саме конкретно протиправні дії чи бездіяльність вона вчинила, що суперечить вимогам ст.256 КУпАП та п.6 Розділу Інструкції №566. Також протокол не містить відомостей, що характеризують об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення. Зазначають, що у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення формально викладена суть адміністративного правопорушення, а не конкретизована його фабула, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, та належним чином не викладені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи. Звертають увагу, що акт перевірки від 27.02.2026 року №3144/ж5/25-01-07-02-01 сам по собі не може вважатися достатнім та належним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Зазначають, що не погодившись із висновками, викладеними в акті №3144/ж5/25-01-07-02-01, ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС» 01.05.2026 року подано скаргу до ДПС України на податкові повідомлення-рішення від 13.04.2026року №6229/Ж10/25-01-07-00, №6230/ж10/25-01-07-00, а тому вони не є такими, що набрали законної юридичної сили, і не можуть слугувати доказами.
Вислухавши особу, відносно якої складено протокол - ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Коноплю Ю.М., дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП настає у разі відсутності податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, іншими документами.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, до суду, окрім самого протоколу, наданий акт документальної позапланової виїзної перевірки від 27.02.2026 року №3144/ж5/25-01-07-02-01.
Водночас, відповідно до змісту п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі, зокрема акта, який підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
У своїй практиці Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. У силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.
Дана правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №П/811/2893/14.
Відповідно до положень ст. 56 Податкового Кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Отже, розпочата процедура оскарження прийнятих на підставі акту перевірки податкових-повідомлень рішень призводить до неузгодженості сум визначених в них зобов`язань та зупиняє їх стягнення. 
В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС», директором якого є ОСОБА_2 , 01.05.2026 року подало до Державної податкової служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 13.04.2026року №6229/Ж10/25-01-07-00, №6230/ж10/25-01-07-00. 
На день розгляду даної справи в суді, Державною податковою службою України рішення по скарзі не прийнято.
При цьому слід зазначити, що сам акт перевірки не є актом індивідуальної дії, а тому його оскарження проводиться шляхом оскарження відповідних повідомлень-рішень, які складаються на його підставі.
Тобто, оцінка акту перевірки, зокрема, викладених у ньому висновків перевірки, надається у разі оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту, контролюючим органом вищого рівня або судом.
Відповідно до п.86.1 ст.86 ПК України, акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає результати. Згідно положень ст. 58 та п.86.8 ст. 86 ПК України, на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акту перевірки.
Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства. При цьому акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує, не змінює не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.
Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.
Таким чином, на думку суду, акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового Кодексу, акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.
Крім того, відповідно до п.6 Розділу ІІ Інструкції №566, при викладенні обставин правопорушення у протоколі вказуються місце та час його вчинення, суть адміністративного правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається Протокол, та які положення законодавства порушено.
Також, згідно ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Однак, у протоколі №106/25-01-07-02-06 про адміністративне правопорушення від 27.04.2026 року не зазначено суті адміністративного правопорушення, тобто які саме конкретно протиправні дії чи бездіяльність вчинила ОСОБА_1 , що суперечить вимогам ст.256 КУпАП та п.6 Розділу Інструкції №566. 
Крім того, з диспозиції ч.1 ст.163-1 КУпАП вбачається, що вона носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за порушення конкретних норм податкового законодавства України. Тобто, у даній категорії справ формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути чіткими та зрозумілими.
Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах обвинувачення, яке міститься у протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує для неї можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.
У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Так, з урахуванням положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, в фактично судом).
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення неможливо зробити висновок про об`єктивну сторону правопорушення, тобто яке саме порушення порядку ведення податкового обліку було допущено ОСОБА_1 , в результаті чого порушила вимоги законодавства про порядок ведення податкового обліку зазначені в спірному протоколі.
Також протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративних правопорушень.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
За ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Оцінивши всі докази по справі в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на зазначене, провадження по справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.
Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, ч. 1 ст. 163-1, 245, 247, 265, 283, 284 п. 1, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -   

постановив:
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова. 

Суддя: О.Г. Деркач