РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 569/27264/25 
05 червня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л. А.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Костопіль цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на дитину та утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову. Крім того, просила стягувати з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною трьох років.
Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем з 23.07.2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідач проживає окремо від дітей, не забезпечує їх матеріально на постійній основі, його допомога має нерегулярний характер, діти проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідач є здоровою працездатною особою, працює офіційно на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області та отримує офіційний дохід, тому спроможний сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. Крім того зазначила, що в зв`язку з тим, що на даний час вона ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, тому потребує утримання від чоловіка. Зазначила, що єдиним її доходом є соціальна допомога від держави та допомога від батьків у натуральній та грошовій формі. З врахуванням вищевикладеного, просила суд позов задовольнити.
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 09.02.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.
Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.
18.05.2026 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково та зазначив, що він не заперечує стосовно стягнення з нього аліментів на утримання дітей, однак просить визначити їх у розмірі 1/3 частки від всіх видів його доходу. Заявлений розмір аліментів, які позивач бажає отримувати від нього на утримання дітей - 1/2 частка від його заробітку (доходу) щомісячно є завищеним і який він не спроможний сплачувати, так як у нього на сьогоднішній день наявне зобов`язання за іпотечним кредитом та фінансові витрати, пов`язані із проведенням ремонтних робіт у квартирі.
Щодо позовних вимог у частині стягнення аліментів на утримання дружини, то він повністю заперечує, оскільки позивач має додаткові джерела доходу від діяльності онлайн - магазину та володіє земельною ділянкою.
21.05.2026 року від представника позивача - адвоката Воронюк К. Ю. до суду надійшла відповідь на відзив (документ сформований в системі «Електронний суд» 20.05.2026), в якій представник позивача зазначила, що аргументи позивача про те, що у нього наявне зобов`язання за іпотечним кредитом не заслуговують на увагу, оскільки жодні особисті договірні чи цивільно - правові зобов`язання відповідача перед банками не можуть мати вищого пріоритету, ніж забезпечення базових потреб власних малолітніх дітей. 
Заперечуючи проти позовних вимог у частині стягнення аліментів на утримання дружини, відповідач зазначає, що позивач наче має додаткові джерела доходів від діяльності онлайн-магазину та володіє земельною ділянкою, що не підтверджено жодними доказами. Більше того, норми матеріального права, зокрема частини друга та четверта статті 84 Сімейного кодексу України, чітко визначають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років, і це право не ставиться законодавцем у залежність від того, чи працює дружина, та яке її самостійне матеріальне становище. Головним критерієм є матеріальна спроможність чоловіка надавати таку допомогу. Оскільки відповідач є працездатною особою, яка має достатній фінансовий ресурс для обслуговування іпотечних кредитів та проведення ремонтів, він об`єктивно має можливість надавати утримання своїй дружині, яка обмежена у можливості самостійного заробітку через щоденний догляд за спільною дитиною.
Враховуючи вищевикладене просила суд позов задовольнити в повному обсязі та вирішити питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. 
29.05.2026 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких відповідач зазначив, що він не заперечує щодо сплати аліментів на утримання своїх малолітніх дітей, однак просить визначити їх у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу). Щодо стягнення аліментів на дружину, то таке стягнення без належного врахування його реального матеріального становища та фінансових можливостей фактично порушуватиме принцип справедливого балансу між інтересами сторін. 
Разом з тим, 29.05.2026 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просив суд зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу до розумного та співмірного розміру.
Враховуючи вищевикладене просив суд позов задовольнити частково.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до частково задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Відповідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно приписів ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, згідно ч.2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З матеріалів справи судом встановлено, що сторони з 23.07.2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 23.07.2019 року Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. 
Від спільного подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 05.10.2021 року Костопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 11.06.2025 року Костопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
В свідоцтвах про народження дітей сторони вказані батьками. 
Згідно довідки №49, виданої 02.12.2025 року головою ОСББ «Північна Брама» Орленко Г. О. малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від сім`ї, кошти на утримання дітей надає нерегулярно, доказів протилежного суду не надано.
Як вбачається з наданої позивачем декларації про доходи, відповідач працює на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Головного управління Національної поліції України в Рівненській області та отримує офіційний дохід.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відповідачу на праві власності належить квартира, яка є спільною частковою власністю сторін і яка на сьогоднішній день перебуває в іпотеці, що підтверджується іпотечним договором №RVT0G600000551/1 від 12.06.2024 року. 
У рішенні Європейського суду від 27.11.1992 року у справі "Олсон проти Швеції" зазначається "що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага».
Особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які, за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі "Йохансен проти Норвегії").
Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів щомісячно.
Такий розмір аліментів узгоджується з вищевикладеними приписами законодавства та встановленими обставинами справи. При цьому суд враховує, що позивач не надала доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів щомісячно. Покликання позивача на те, що відповідач має задовільний стан здоров`я та спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів щомісячно суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з наступного. 
Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. ст. 75, 84 СК України.
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У зв`язку з доглядом за дітьми (одна дитина не досягла трирічного віку), позивач не має змоги працювати і утримувати себе, тому потребує матеріальної допомоги, що у свою чергу є обов`язком відповідача відповідно до вимог ст. 84 СК України.
В добровільному порядку питання щодо утримання позивача сторони не вирішили.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).
Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Згідно ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
В постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.
Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, відсутність доказів про неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходів щомісячно і до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років. 
Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем під час розгляду справи було понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020.
У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником позивача - адвокатом Воронюк К. Ю. до матеріалів справи долучено наступні документи: копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВК №1202381 від 10.12.2025 року; акт приймання - передачі виконаних робіт по наданню правової (правничої) допомоги адвокатом від 20.05.2026 року; копію платіжної інструкції №2.673402491.1 від 20.05.2026 року про оплату адвокатських послуг в розмірі 6 000 грн. 
Таким чином, відповідно до ст. 137 ЦПК України, із врахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, складності справи, співмірності часу розгляду справи та участі адвоката у її розгляді, зокрема розгляду справи без участі сторін, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-79, 81, 133, 137, 141, 258-259, 264-265, 274, 279, 430 ЦПК України, ст. ст. 75, 80, 84, 141, 180-184, 191 СК України, суд  
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня звернення до суду, а саме з 16 грудня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягувати від дня звернення до суду, а саме з 16 грудня 2025 року і до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) в дохід держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.
Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:
ОСОБА_1  (жителька        АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач:
ОСОБА_2 , (житель    АДРЕСА_2 ), РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне рішення складено
05 червня 2026 року. 

Суддя	Л. А. Грипіч