ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 761/347/22-ц
провадження № 61-12494св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Інформаційні судові системи»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гуцолом Русланом Івановичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Головко Ю. Г. від 12 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Кафідової О. В., Оніщука М. І. від 18 вересня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» (далі - ДП «Інформаційні судові системи») про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 травня 2020 року його було прийнято на посаду директора департаменту координації регіональних підрозділів та підтримки робочих місць ДП «Інформаційні судові системи». У липні 2020 року його було переведено на посаду заступника генерального директора підприємства. 29 листопада 2021 року після виходу з лікарняного йому стало відомо, що в.о. генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» Козлов М. В. видав наказ «Про створення комісії з проведення службового розслідування» № 253-ОД від 19 листопада 2021 року, яка мала розглядати події 19 листопада 2021 року пов`язані з ним. За результатами роботи цієї комісії був виданий наказ № 266-ОД від 08 грудня 2021 року про його дисциплінарне стягнення та наказ № 121-К від 08 грудня 2021 року про припинення трудового договору.
ОСОБА_1 вважає, що порушень трудової дисципліни він не допускав, посадові обов`язки виконував сумлінно, а тому наказ № 121-К від 08 грудня 2021 року є незаконним.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, вважав доведеним факт одноразового грубого порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків, підпунктів 2.3.1, 2.3.4 та 2.3.5 пункту 2.3 розділу ІІ «Створення умов для забезпечення ефективної діяльності та розвитку підприємства» Колективного договору та пунктів 2.5 та 2.40 посадової інструкції заступника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи», затверджену наказом від 25 травня 2021 року № 114-ОД, відповідальність за що передбачена пунктами 4.2, 4.4 та 4.9 посадової інструкції, а саме використання транспортного засобу ДП «Інформаційні судові системи» в приватних інтересах.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , який звільнений за використання ним 19 листопада 2021 року у приватних інтересах службового транспортного засобу ДП «Інформаційні судові системи». 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
08 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - Гуцол Р. І. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 570/3141/17, від 26 січня 2024 року у справі № 643/19450/20, від 31 липня 2025 року у справі № 204/11132/23, від 19 лютого 2020 року у справі № 205/6984/16, у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, касаційна скарга містить посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
10 листопада 2025 року представник ДП «Інформаційні судові системи» - Дзяткевич А. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Вважає наведені доводи позивач в касаційній скарзі необґрунтованими, безпідставними, такими, що не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують рішення судів попередніх інстанцій. 
Узагальнені доводи письмових пояснень по справі
22 травня 2026 року представник ДП «Інформаційні судові системи» - Атерлей О. М. подав письмові пояснення аналогічні змісту відзиву.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду 24 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу 761/347/22-ц з Печерського районного суду м. Києва.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2026 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 12 травня 2020 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду директора департаменту координації регіональних підрозділів та підтримки робочих місць ДП «Інформаційні судові системи». В липні 2020 року його переведено на посаду заступника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи».
9 листопада 2021 року в.о. генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» Козлов М.В. видав наказ № 253-ОД «Про створення комісії з проведення службового розслідування» щодо відсутності автомобіля Renault 1,5 DCI 2019 року випуску 19 листопада 2021 року.
Водій ОСОБА_3 у пояснювальної записці повідомив, що відвозив ОСОБА_1 на його прохання на АДРЕСА_1 . Оскільки робочий час водія закінчувався, ОСОБА_1 наказав залишити йому службовий автомобіль, ключі та документи до нього.
Начальник відділу господарського та транспортного забезпечення у пояснювальній записці зазначив, що йому не відома мета поїздок ОСОБА_3. із заступником генерального директором ОСОБА_1 .
На підставі наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 19 листопада 2021 року №254-ОД була створена комісія щодо виявлення факту відсутності службового автомобіля Renault 1,5 DCI 2019 року випуску.
У висновку комісії від 25 листопада 2021 року водій підприємства ОСОБА_3 19 листопада 2021 року здійснив дві поїздки з ОСОБА_1 за неслужбовими направленнями. Після закінчення робочого часу ОСОБА_1 наказав водію віддати ключі та документи на машину.
Наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 29 листопада 2021 року №257-0Д була створена тимчасово діючу комісію щодо виявлення факту відсутності службового автомобіля та з метою з`ясування цілей використання ОСОБА_1 службового автомобіля. Під час службового розслідування комісією були поставлені ОСОБА_1 питання, на які він відмовився надати відповідь.
Тимчасово діючою комісією з проведення службового розслідування встановлено порушення заступником генерального директора ОСОБА_1 підпунктів 2.3.1, 2.3.4, та 2.3.5 пункту 2.3 розділу II «Створення умов для забезпечення ефективної діяльності та розвитку підприємства» Колективного договору та пунктів 2.5 та 2.40 посадової інструкції заступника генерального директора державного підприємства «Інформаційні судові системи» затверджену наказом від 25 травня 2021 року №114-ОД відповідальність за що передбачена пунктами 4.2,4.4 та 4.9 посадової інструкції, а саме - використання транспортного засобу державного підприємства «Інформаційні судові системи» в приватних інтересах ОСОБА_1 . Це зафіксовано актом від 03 грудня 2021 року. Отримати копію акту ОСОБА_1 відмовився, про що також складений акт від 07 грудня 2021 року.
Листом від 06 грудня 2021 року №8-21462/21 органу управління Державної судової адміністрації України було отримано погодження на звільнення заступника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» ОСОБА_1 .
Наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 08 грудня 2021 року №266-ОД до заступника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України. Наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 08 грудня 2021 року №121-К трудовий договір з ОСОБА_1 припинено на підставі одноразового грубого порушення трудових обов`язків, пункт 1 статті 41 КЗпП України із зазначенням порушення.
Указані накази позивач отримати відмовився, у звязку із чим вони були направлені йому поштою.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.
Так, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
При цьому, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має враховувати характер проступку, обставини, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен встановити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного звязку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. Грубість порушення трудових обов`язків визначається характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, передбачених статтями 148, 149 КЗпП України (постанова Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 305/1001/18).
Відповідно до підпункту 2.3.1, 2.3.4, 2.3.5 пункту 2.3 розділу II «Створення умов для забезпечення ефективної діяльності та розвитку підприємства» Колективного договору ОСОБА_1 був зобов`язаний належним чином (професійно, сумлінно, вчасно, ефективно) виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також накази та доручення адміністрації; використовувати надані у розпорядження обладнання, техніку, транспортні засоби та інше майно лише в інтересах підприємства; на вимогу та у визначений адміністрацією або безпосереднім керівником строк, надавати письмові пояснення щодо виконання своїх обов`язків, використання робочого часу, дотримання вимог законодавства.
Відповідно до підпункту 2.5 та 2.40 посадової інструкції заступника генерального директора державного підприємства «Інформаційні судові системи» затверджену наказом від 25 травня 2021 року № 114-ОД,заступника генерального директора державного підприємства повинен забезпечувати збереження, облік матеріально-технічних цінностей та їх ефективне використання на підприємстві; виконувати завдання та обов`язки, що визначаються посадовою інструкцією, наказами, розпорядженнями діючими на підприємстві, а також, в межах своєї компетенції, виконує інші доручення керівництва.
Згідно з підпунктом 4.2, 4.4 та 4.9 посадової інструкції заступник генерального директора несе відповідальність: за невиконання або несвоєчасне виконання завдань (доручень) керівництва; втрату, псування або використання не за призначенням чи у власних цілях майна, комп`ютерної техніки та засобів інформаційно-телекомунікаційного зв`язку Підприємства; наслідки прийнятих ним рішень, що виходять за межі його повноважень, які визначені чинним законодавством, Статутом підприємства, іншими нормативними актами.
З метою ефективного використання та належного зберігання службових автомобілів наказом ДП «Інформаційні судові системи» №103 ОД від 12 травня 2021 року закріплено службові автомобілі: Renault Sandero 1.5 DCI, 2019 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 за водієм автотранспортних засобів відділу господарського та транспортного забезпечення ОСОБА_3 ; Renault Sandero 1.5 DCI, 2019 року випуску, шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 за начальником відділу господарського та транспортного забезпечення Вишневим П. І . Для забезпечення належного контролю за використанням службових автомобілів, обліку списання палива, працівникам відділу господарського та транспортного забезпечення підприємства під час здійснення службових поїздок в якості облікового документу використовувати подорожній лист службового легкового автомобіля. Контроль за виконанням цього наказу покладено на заступника генерального директора ОСОБА_1 .
З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомився 12 травня 2021 року, про що свідчить його підпис на наказі.
Наказом ДП «Інформаційні судові системи» №92 ОД від 21 травня 2021 року з метою забезпечення економного витрачання коштів державного підприємства «Інформаційні судові системи» з 21 травня 2020 року встановлено наступний порядок використання транспортних засобів, які знаходяться у розпорядженні підприємства - використання транспортних засобів проводити виключно для поїздок, безпосередньо пов`язаних зі службовою необхідністю та за умови попереднього погодження плану поїздки з керівництвом підприємства;- користування транспортними засобами, які знаходяться у розпорядженні державного підприємства «Інформаційні судові системи» у вихідні та святкові дні здійснюється лише за наявності належним чином оформленого письмового дозволу.
19 листопада 2021 року водієм підприємства ОСОБА_3 на прохання ОСОБА_1 та особисто ОСОБА_1 був використаний автомобіль Renault 1,5 DCI 2019 року випуску. Згідно пояснювальної записки водія ОСОБА_3 він відвозив ОСОБА_1 на його особисте прохання на АДРЕСА_1 та вул. Казимира Малевича. Оскільки робочий час закінчувався, ОСОБА_1 сказав залишити йому службовий автомобіль, ключі та документи до нього.
Представник ДП «Інформаційні судові системи» надав суду подорожній лист від 19 листопада 2021 року, в якому відсутня інформація про службові поїздки які начебто були доручені позивачу. З подорожнього листа вбачається, що автомобіль водієм ОСОБА_3 не здано, загальний пробіг 30 км.
Головою тимчасово діючої комісії з проведення службового розслідування ОСОБА_1 була надана можливість надати пояснення щодо використання ним службового автомобіля 19 листопада 2021 року. Жодних пояснень позивач не надав.
За наслідками службового розслідування комісія прийшла до висновку про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.
У справі, яка переглядається Верховним Судом, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, правильно встановивши характер спірних правовідносин, характер проступку та обставини, за яких він був вчинений, його наслідки, дійшов обґрунтованого висновку про наявність грубого порушення трудових обов`язків заступника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» ОСОБА_1 і законність звільнення останнього на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
Таким чином, у роботодавця були правові підстави для застосування відносно позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
Судові рішення судів попередніх інстанцій є правильними по суті й законними, а тому не можуть бути скасованими з формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України).
При цьому питання щодо поновлення на роботі вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Водночас, у справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій правильно застосовані норми матеріального права та встановлено всі фактичні обставини справи й враховано доводи сторін.
Зроблені судами висновки по суті вирішення спору узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними, а судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою.
У зв`язку з цим, безпідставними є посилання заявника касаційної скарги на неврахування судами відповідної судової практики Верховного Суду.
Доводи касаційної скарги позивача про те, що відповідач не мав підстав для розірвання з ним трудового договору за п 1 частини першої статті 41 КЗпП України є неприйнятними. Судами правильно встановлено, що посада, яку обіймав позивач, надавала право відповідачу застосовувати таку підставу звільнення, проступок, який скоїв позивач, правильно кваліфікований як одноразове грубе порушення трудових обов`язків, з врахуванням посадових обов`язків позивача, покладених на нього посадовою інструкцією і умовами трудового договору, наказу ДП «Інформаційні судові системи» №92 ОД від 21 травня 2021 року про забезпечення економного витрачання коштів державного підприємства «Інформаційні судові системи» та використання транспортних засобів підприємства, що було грубо порушено позивачем та що підтверджено здобутими у справі доказами. 
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судами під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судами всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками судів і переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гуцолом Русланом Івановичем, залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 рок залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	І. А. Воробйова 	
	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М.Коротун