ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/2017/25	Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г. 	
Провадження № 22-ц/817/525/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 599/2017/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2026 року (ухвалене суддею Чорною В.Г., повний текст якого складено 27 лютого 2026 року) в справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі — АТ «Акцент-Банк», АТ «А-Банк», позивач, апелянт) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі — відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 04 березня 2024 року ОСОБА_2 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку, шляхом заповнення Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Всі основні умови кредитування доведені відповідачці, про що свідчить її підпис у паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (Паспорт продукту). Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Проте, відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка з урахуванням усіх складових боргу, станом на 11 грудня 2025 року становить 138957.97 грн, яка складається з суми заборгованість за кредитом – 77954.52 грн (тіло кредиту), заборгованості за відсотками – 59953.45 грн, заборгованості за пенею – 1050.00 грн, чим порушуються права та інтереси позивача.
У зв`язку з наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідачки 138957.97 грн заборгованості за договором кредиту №б/н від 04 березня 2024 року та судові втрати.
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2026 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 04 березня 2024 року в розмірі 137907.97 грн, з яких: 77954.52 грн – заборгованість за кредитом, 59953.45 грн – заборгованості за відсотками та сплачений судовий збір в розмірі 2403.99 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення заборгованості за відсотками, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Назаренко Я.В., подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка не мала наміру отримувати кошти в кредит, оскільки отримала картку в банку для власного користування і не знала, що така є кредитна, адже банк самостійно без згоди відповідачки відкрив для неї кредитний ліміт.
Вважає, що позивачем жодним чином не підтверджено, що він звертався до відповідачки з повідомленням про надання банківських реквізитів і повернення боргу. Крім того відсутні докази укладання кредитного договору саме у наданій позивачем редакції. На думку сторони відповідача, позивач свідомо ввів в оману відповідачку, адже самостійно надав останній картку та кредитні гроші без попередження та ознайомлення із умовами.
Звертає увагу на те, що Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.
Також просить прийняти до уваги стан війни в Україні, як обставину, що значною мірою вплинула на платоспроможність відповідачки і тому просить не нараховувати відсотки, пеню та штрафні санкції. Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 77954.52 грн, сторона відповідача не заперечує.
У зв`язку з наведеним просить рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2026 року в частині стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог.
06 квітня 2026 року на адресу апеляційного суду від АТ «Акцент-Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивовано тим, що підписавши анкету, яка є складовою частиною кредитного договору та паспорт споживчого кредиту, відповідачка відповідно до статті 627 ЦК України добровільно погодилася на умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання. Звертає увагу, що заборгованість за кредитним договором №б/н від 04 березня 2024 року виникла внаслідок витрачання відповідачкою кредитних коштів.
У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Учасники в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Враховуючи викладене та з метою недопущення порушень процесуальних строків, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Апеляційна скарга подана лише в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, а тому в іншій частині рішення колегією суддів не переглядається.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
04 березня 2024 року ОСОБА_2 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с.12).
Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_2 , зокрема, дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус.
Також 04 березня 2024 року ОСОБА_2 підписала Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, за змістом якої ця Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг становлять Договір, та просила відкрити їй поточний рахунок № НОМЕР_1 і встановити кредитний ліміт на наступних умовах:
- Тип кредиту – кредитування рахунку, мета отримання кредиту – споживчі цілі, сума кредиту (ліміту) – від 1000 до 200 000 грн;
- Пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0.000001%. У разі виходу з пільгового періоду на кредит нараховується процентна ставка 3.4% на місяць. Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу;
- Строк кредитування (строк дії кредитного ліміту) – 240 місяців;
- Порядок погашення – щомісяця до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 5% від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом, та не менше 100 грн і не більше повного розміру заборгованості за Договором про споживчий кредит.
- При невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6.8% на місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості;
- Штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків – списується в день списання відсотків: 
50 грн кожен раз, коли виникає прострочення по сплаті обов`язкового щомісячного платежу повністю або частково на суму від 100 грн; 
100 грн кожен раз, коли виникає прострочення по сплаті обов`язкового щомісячного платежу на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше; 
500 грн + 5% від суми загальної заборгованості, у разі непогашення протягом 60 календарних днів простроченого по сплаті обов`язкового щомісячного платежу за карткою із порушеним строком більше ніж на 30 днів.
Указана заява складена в електронній формі та підписана відповідачкою цифровим власноручним підписом (а.с.13-14).
Також 04 березня 2024 року відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту (а.с.16-17).
Розмір кредитного ліміту з 04 березня 2024 року був установлений в розмірі 21000 грн, 17 червня 2024 року збільшений до 41000 грн, 21 червня 2024 року збільшений до 61000 грн, 23 серпня 2024 року збільшений до 81000 грн (а.с.26, звор.).
Відповідно до довідки за картками, відповідачці відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано такі картки:
- № НОМЕР_3 строком дії до грудня 2031 року; 
- № НОМЕР_4 строком дії до грудня 2031 року; 
- № НОМЕР_5 строком дії до грудня 2031 року;
- № НОМЕР_6 строком дії до грудня 2031 року (а.с.22, зворот).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 04 березня 2024 року, заборгованість відповідачки за указаним договором станом на 11 грудня 2025 року становить 138957.97 грн, з яких: 
- заборгованість за кредитом – 77954.52 грн;
- заборгованість за процентами – 59953.45 грн; 
- штраф – 1050 грн (а.с. 9-11).
Згідно виписки по картці за банківським рахунком № НОМЕР_1 вбачається, що відповідачка користувалась кредитним лімітом і сплачувала кошти у рахунок погашення зобов`язань за тілом кредиту та відсотками (а.с.18-26).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом.
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками у розмірі 59953.45 грн.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04 березня 2024 року у підписаній ОСОБА_2 . Заяві про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, сторони погодили пільговий період користування кредитним лімітом до 62 днів за ставкою 0.000001%. У разі виходу з пільгового періоду на кредит нараховується процентна ставка 3.4% на місяць. Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу (п.7 Заяви).
Строк кредитування (строк дії кредитного ліміту) – 240 місяців.
Порядок погашення – щомісяця до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 5% від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом, та не менше 100 грн і не більше повного розміру заборгованості за Договором про споживчий кредит.
При невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6.8% на місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості (п.9 Заяви).
Таким чином, підписавши указану Заяву цифровим власноручним підписом відповідачка погодилася з умовами кредитування, у тому числі з розміром та порядком нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Відповідно до виписки по картці до 15 січня 2025 року відповідачка користувалась кредитним лімітом і сплачувала кошти у рахунок погашення зобов`язань за тілом кредиту та відсотками (а.с.15-21).
Спірна сума відсотків на загальну суму 59953.45 грн відповідно до розрахунку заборгованості нарахована за період з березня 2024 року по грудень 2025 року відповідно до погоджених сторонами кредитного договору процентних ставок: 3.4% на місяць (40.8% на рік) після закінчення пільгового періоду (62 дні) та 6.8% (81.6% на рік) - при порушенні зобов`язання щодо повернення кредиту.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що проведений АТ «А-Банк» розрахунок заборгованості узгоджується з умовами укладеного сторонами справи кредитного договору.
Крім того, апеляційний суд ураховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».
Також, апеляційний суд враховує те, що відповідачка власного розрахунку не наводить.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що суду існують правові підстави стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками у розмірі 59953.45 грн.
Доводи про те, що відповідачка не мала наміру отримувати кошти в кредит, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане спростовується матеріалами справи. Більше того, 04 березня 2024 року відповідачка, підписавши заяву цифровим власноручним підписом, погодилася з умовами кредитування та отримавши кредитну картку 11 березня 2024 року зняла в банкоматі кредитні кошти в розмірі 10000 грн.
Твердження про те, що необхідно прийняти до уваги стан війни в Україні, як обставину, що значною мірою вплинула на платоспроможність відповідачки і тому слід не нараховувати відсотки, пеню та штрафні санкції суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки місцевим судом застосовано положення п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та відмовлено позивачу в стягненні пені в розмірі 1050.00 грн.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2026 року — залишити без змін.
Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції — залишити в межах, ними понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 29 травня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Н.М. Храпак
М.В. Хома