ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року
м. Київ
справа № 331/8343/23
провадження № 51-2745км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 02 червня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матвіївка Мелітопольського району Запорізької області та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, і

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 02 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
Цивільний позов задоволено та стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 3 300 грн.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Судовими рішеннями ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він під час воєнного стану внаслідок застосування до ОСОБА_8 насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, заволодів її сумкою та гаманцем з грошовими коштами в розмірі 3 300 грн, а також іншими речами та документами, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 3 300 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог захисник зазначає, що в діях  ОСОБА_7 відсутній склад розбою. Стверджує, що у постановленому рішенні апеляційний суд не надав мотивованої відповіді на істотні доводи сторони захисту, що полягають у відсутності встановлення факту застосування до ОСОБА_8 насильства, що є небезпечним для її життя та здоров`я, відсутності медичних доказів втрати потерпілою свідомості, суперечностей у показаннях ОСОБА_8 та юридичної необґрунтованості кваліфікації дій засудженого за ч. 4 ст. 187 КК.
Сторона обвинувачення надіслала до Суду заперечення на касаційну скаргу захисника, в яких просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- захисник підтримав вимоги касаційної скарги та просив її задовольнити;
- прокурор заперечила касаційну скаргу та просила відмовити у її задоволенні.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули, причин своєї неявки Суду не повідомили.

Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник оспорює кваліфікацію дій  ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК.
Колегія суддів касаційного суду не погоджується з таким твердженням захисника.
Потерпіла повідомила суд, що спільно з ОСОБА_7 вони розпивали алкогольні напої. Вона сиділа на парапеті та у якийсь момент відчула удар у потиличну частину голови, від якого втратила свідомість. Вона не перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння та добре пам`ятає всі події вчинення злочину щодо неї. Таку ж інформацію вона відтворила під час проведення слідчого експерименту за її участю. 
Потерпіла також вказала, що у результаті завдання їй удару суттєвих пошкоджень у ділянці голови не було, тому вона за медичною допомогою не зверталась, але саме через удар по голові вона втратила свідомість на певний час.
Натомість засуджений зазначив, що до зустрічі з ним потерпіла вже перебувала у стані алкогольного сп`яніння та від випитого самостійно впала спиною на цементне покриття і вдарилася головою, після чого встала та побігла у невідомому напрямку. Вказує, що потерпіла залишила на сходах свій гаманець з грошовими коштами в розмірі 2 300 грн, який засуджений взяв на зберігання. Частину цих грошових коштів він витратив на дітей.
Цю версію захисту суди перевіряли та підставно відхилили.
Суд також погоджується із тим, що поведінка потерпілої, яку описує засуджений (спершу погодилась піти спільно з засудженим вживати алкогольні напої, а далі втекла без причин) не лише абсолютно не співпадає із версією, яку розповідає сама потерпіла, а й викликає обґрунтовані сумніви. 
Сам засуджений не повідомляв про те, що викликав швидку допомогу, звертався за допомогою до інших людей тощо з метою надати поміч потерпілій, яка, за його версією, самостійно втратила свідомість.
Оцінюючи всі докази у сукупності у цьому провадженні, суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, які констатували, що у цьому провадженні засуджений раптово наніс удар у голову, від якого потерпіла втратила свідомість та впала на спину, а після цього заволодів її майном.
Таким чином, характер, послідовність дій та поведінка засудженого до, під час і після вчинення злочину дозволяють констатувати наявність у його діях ознак саме розбою і свідчать про те, що він діяв з прямим умислом на заволодіння майном потерпілої та застосував до останньої таке фізичне насильство, що є небезпечним для її здоров`я, яке дозволило йому подолати її опір з метою заволодіння належним їй майном.
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог КПК дав належну оцінку доводам викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, та правильністю кваліфікації його дій за цією статтею кримінального закону, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом.
Таким чином, за результатами касаційного розгляду колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому оскаржувані судові рішення потрібно залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 02 червня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3