Єдиний унікальний № 371/578/26
Номер провадження № 2/371/1141/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" липня 2026 р.         м. Миронівка
Миронівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Кириленко М.О.
за участю секретаря судового засідання Овчаренко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миронівка Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

У квітні 2026 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 03.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №189/02911702. Відповідно до умов договору сума позики становить 5 000, 00 грн, термін позики 14 днів, плата за договором (у фіксованому розмірі 1 400, 00 грн) і проценти за Договором у розмірі 2,00% від суми позики. Також договором передбачена можливість позикодавця нараховувати пеню у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання. 28.12.2023 між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «Росвен інвест Україна», яке в подальшому змінило назву ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-91/23 відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Партнер Фінанс» відступає (передає) ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуває права вимоги від ТОВ «Партнер Фінанс». Відповідно до Додатку (Реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-91/23 від 28.12.2023, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №189/02911702 від 03.01.2020 складає 41 600, 00 грн, з яких: 5 000, 00 грн - заборгованість по тілу, 1 400, 00 грн - заборгованість за платою, 35 200, 00 грн - заборгованість за пенею. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №189/02911702 від 03.01.2020 у розмірі 41 600, 00 грн та стягнути судові витрати по справі у розмірі 2 662, 40 грн. 
Ухвалою суду від 09.04.2026 відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін.
21.05.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Іванюка Є.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно яких просять в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовні заяву. У відзиві адвокат зазначив, що підпис, який міститься у договорі позики №189/02911702 від 03.01.2020 відповідачці не належить, що свідчить про його підробку, а також про те, що відповідач не укладала вказаний договір. 18.05.2026 відповідач звернулася до ВП №2 Обухівського РУП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 КК України. Відповідачка не отримувала кошти за договором про що свідчить наданий адвокатом виписка по рахунку клієнта. Крім того, адвокат вказав про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладання договору на умовах, які вказані фінансовою установою в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Просив поновити строк на подання відзиву пропущений із поважних причин, в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував.
Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Від адвока Іванюка Є.В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Отже, розглядаючи даний спір суду належить встановити:
-чи укладено кредитний договір між сторонами та на яких умовах;
-чи наданий кредит позивачем відповідачу;
-чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору;
-чи дотримано позивачем порядку нарахування відсотків за користування кредитом, визначеного укладеним між сторонами кредитним договором, чи правильно обрахована заборгованість за тілом кредиту;
Відповідно до матеріалів справи 03.01.2020 між ТОВ «Партнерс Фінанс» та відповідачем було укладено договір позики №189/02911702.
Пунктом 1.2 договору передбачено, сума позики становить 5 000, 00 грн.
Згідно п. 2.1 Договору, позичальник повинен сплатити позикодавцю плату за договором у розмірі 1 400, 00 грн, яка визначається з розрахунку (за фіксованою незмінною ставкою) 2% від суми позики за кожен день користування в межах строку передбаченого п. 3.5 Договору. 
Позичальник зобов`язаний повернути суму позики у повному обсязі та сплатити плату за договором у строк по 16 січня 2020 року (п. 3.5 Договору).
Договір укладено в письмовій формі та власноруч підписано відповідачем.
У п. 3.6 Договору, сторони на підставі ст. 534 ЦК України досягли згоди про порядок погашення заборгованості. 
Надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між сторонами договір та погоджені сторонами умови щодо розміру кредиту, мети та строку кредитування, щодо процентів за користування кредитними коштами, їх розмір та порядку сплати.
Отже, суд дійшов висновку про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді суттєві умови договору, які визначені законом для такого виду договорів.
Щодо посилання сторони відповідача на те, що у кредитному договорі підпис підроблений, суд зазначає наступне.
Суд не має повноважень надавати оцінку, щодо того чи підроблений підпис у договорі чи ні, без відповідного висновку судово-почеркознавчої експертизи. З вказаним клопотанням відповідач до суду не звертався.
А тому, враховуючи викладене суд вважає, що підпис у договорі позики свідчить про те, що договір був укладений між ТОВ «Партнерс Фінанс» та ОСОБА_1 .
Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що згідно з умовами договору позики відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором, але незважаючи на умови договору відповідач не виконав свого обов`язку, не повертає наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором, тому має непогашену заборгованість за договором у сумі 41 600, 00 грн, з яких: 5 000, 00 грн - заборгованість за основним боргом, 1 400, 00 грн - заборгованість за платою, 35 200, 00 грн - заборгованість за пенею.
Однак, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів щодо перерахування коштів відповідачу ОСОБА_1 за договором позики №189/02911702 від 03.01.2020, у розмірі 5 000, 00 гривень.
Отже, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами перерахування відповідачу ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 5 000, 00 гривень згідно договору №189/02911702 від 03.01.2020 від ТОВ «Партнер Фінанс».
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23) міститься висновок, «що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором».
Суд зазначає, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Представником позивача не було долучено до матеріалів справи банківську виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за період, який включає період кредитування, не подано клопотання про витребування доказів до суду.
Разом з тим, матеріали справи містять виписку за картковим рахунком клієнта ( ОСОБА_1 ) за період з 01.01.2020 по 04.05.2020, з особового рахунку відповідача, з якої вбачається, що позичальник кредитні кошти в розмірі 5 000, 00 грн не отримувала.
Крім того, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості від первісного кредитора ТОВ «Партнер Фінанс», натомість позивачем надано розрахунок заборгованості за підписом представника ТОВ «Свеа Фінанс».
Так, розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не може вважатися первинним документом, який підтверджує отримання Відповідачем кредиту, користування ним та і взагалі укладення договору, адже цей документ створений самим Позивачем, який не є стороною кредитного договору, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості.
Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором надання грошових коштів у позику, а також первинних бухгалтерських документів позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу.
Щодо правомірності переходу права вимоги, суд зазначає таке.
28.12.2023 між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02-91/23, відповідно до якого ТОВ «Партнерс Фінанс» відступило на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором №189/02911702 від 03.01.2020.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №01.02-91/23 від 28.12.2023, ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 41 600, 00 грн, з яких: 5 000, 00 грн - за тілом кредиту, 1 400, 00 грн - сума заборгованості по платі, 35 200, 00 грн - сума штрафних санкцій.
Відповідно до рішення СВЕА ЕКОНОМІ КІПР ЛІМІТЕД від 25.03.2024, змінено назву ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
ТОВ «Свеа Фінанс» здійснило оплату фінансування, відповідно до укладеного вище договору, що підтверджується копією платіжної інструкції від 29.12.2023.
Отже, у суду відсутні підстави вважати, що реєстр боржників, є недостовірним доказом, тобто таким, що не відповідає самому реєстру боржників.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог та заперечень в цивільному процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмету доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Суд звертає увагу, що відповідач заперечив факт отримання кредитних коштів, а позивачем у відповідному процесуальному порядку не заявлялось клопотання про витребування доказів на підтвердження обставин, на які посилається ТОВ «Свеа Фінанс».
Отже, позивачем не доведено факту перерахування кредитних коштів відповідачу, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Щодо посилань відповідача, що підпис у договорі їй не належить, суд вказує таке.
Відповідно до талону-повідомлення Єдиного обліку №2275 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення та іншу подію, за фактом можливого використання її персональних даних та документів без її відома під час розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості, таку заяву зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал національної поліції України» Відділ поліції №2 (м. Миронівка) Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області за №2275.
Суд зазначає, що відкрите кримінальне провадження за заявою відповідача вказує лише на те, що стороння особа оформила договір позики, і не доводить факт неукладення позивачем кредитного договору.
Факт того, що договір укладено іншими особами, які незаконно заволоділи персональними даними позичальника, не доведено, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Суд звертає увагу на те, що відповідачем не доведено порушення його прав при укладенні відповідного договору, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договору від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок.
Стороною відповідача не надано суду доказів наявності внесення до ЄРДР відомостей по заяві ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, наявності рішення, що вона має статус потерпілої особи від вказаних шахрайських дій, та що такі дії були вчинені щодо кредитного договору, який є предметом розгляду в даній справі, відтак твердження відповідача про те, що вона стала жертвою шахрайських дій, не знайшло свого підтвердження в суді.
Керуючись статтями 258-259, 264-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя         М.О.  Кириленко