ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/17953/24
адміністративне провадження № К/990/22/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
суддя-доповідач - Бевзенко В.М.,
судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року (прийняте у складі головуючого судді Хом`якової В.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (ухвалену у складі судді-доповідача Турецької І.О., суддів: Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.) у справі № 420/17953/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у невключенні до довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 станом на 01 січня 2019 року, 27 березня 2020 року та 01 січня 2022 року, виданих на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 420/22463/23, надбавки за інтенсивність служби, премії та надбавки за особливості проходження служби;
- зобов`язати підготувати та направити на адресу ГУ ПФУ в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії за відповідною (аналогічною) посадою, з урахуванням розмірів посадового окладу, встановлених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» від 19 жовтня 2016 року № 718 (далі - Постанова № 718) та постанови Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці працівників державних органів» від 18 січня 2017 року № 15 (далі - Постанова № 15) з 01 січня 2019 року - в розмірі 23 998,44 грн, з 27 березня 2020 року - в розмірі 29 400 грн, з 01 січня 2022 року - в розмірі 31 200 грн, із обов`язковим урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: окладу за військовим (спеціальним) званням генерал-майор внутрішньої служби; надбавки за вислугу років (50% від посадового окладу та окладу за спеціальним званням); надбавки за виконання функцій державного експерта з питань таємниць (20% від посадового окладу); надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (20 % від посадового окладу); надбавки за почесне звання «Заслужений юрист України» (10% від посадового окладу); доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук (5% від посадового окладу); надбавки за інтенсивність служби, премії, надбавки за особливості проходження служби.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).
ОСОБА_1 звернувся до Мін`юсту із заявою, в якій просив підготувати та надати до пенсійного органу довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2019 року, 27 березня 2020 року та 01 січня 2022 року з урахуванням змін розмірів грошового забезпечення, передбачених положеннями Постанови № 718 та Постанови № 15, однак отримав відмову, яку оскаржив у судовому порядку.
На виконання рішення суду у справі № 420/22463/23 відповідач видав запитувані довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2019 року, 27 березня 2020 року та 01 січня 2022 року для проведення перерахунку пенсії. Втім, у вказаних довідках відповідач протиправно не вказав розміри надбавки за інтенсивність служби, премії та надбавки за особливості проходження служби, посилаючись на те, що станом, на відповідні дати, в Мін`юсті відсутні відповідні (аналогічні) посади.
Обґрунтовуючи протиправність такої відмови та посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 640/29214/20 за результатом розгляду позову ОСОБА_1 до Мін`юсту, позивач зазначає, що за класифікаційними характеристиками (зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу) посада, з якої він був звільнений, відповідає посадам групи 1 оплати праці на посадах державної служби у державних органах (з 07 серпня 2020 року категорія А посад державної служби).
Також позивач звертає увагу на те, що за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 640/29214/20, розмір посадового окладу позивача має визначатися Постановою № 718, а постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 (далі - Постанова № 704) застосовується субсидіарно, в частині визначення розміру окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років, а також інших складових грошового забезпечення, які відповідно до пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45), враховуються під час перерахунку пенсії.
Наведене свідчить про те, що в силу положень Порядку № 45, Постанови № 718 та Постанови № 704, позивач має право на включення до довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії даних про розміри надбавки за інтенсивність служби, премії та надбавки за особливості проходження служби.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 04 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року, позов задовольнив.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що внаслідок проведеної в державі реорганізації органів виконавчої влади з питань виконання покарань та їх територіальних органів, відповідно до нормативно-правових актів, посада Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань, з якої був звільнений позивач, прирівняна до посади Голови Державної пенітенціарної служби України. Надалі Державна пенітенціарна служба України як юридична особа публічного права припинила існування, а її функції у відповідній сфері були передані до Міністерства юстиції України.
За таких обставин суди визнали протиправним посилання Мін`юсту на відсутність посад, прирівняних до посади, з якої був звільнений позивач. Суд врахував, що це питання вже було вирішене постановою Верховного Суду від 17 березня 2023 року у справі № 640/29214/20 за позовом ОСОБА_1 до Мін`юсту, згідно з висновками якої посада позивача відповідає посадам групи 1 оплати праці на посадах державної служби у державних органах (з 07 серпня 2020 року - категорія «А» посад державної служби).
Провівши аналіз положень Порядку № 45, Постанови № 718 та Постанови № 704 у їх взаємозв`язку, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у відповідача відсутні передбачені законодавством підстави для незазначення у довідках про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2019 року, 27 березня 2020 року та 01 січня 2022 року таких обов`язкових додаткових складових, як надбавка за інтенсивність служби, премія та надбавка за особливості проходження служби.
Отже, суди визнали протиправною бездіяльність Мін`юсту щодо невключення до складу довідок про розмір грошового забезпечення, виданих на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 420/22463/23, вказаних надбавок та премії.
Враховуючи висновки Верховного Суду у справі № 640/29214/20, суди зазначили, що порушені права позивача мають бути захищені шляхом зобов`язання відповідача підготувати та направити до територіального органу Пенсійного фонду довідки про розмір грошового забезпечення із обов`язковим зазначенням, окрім видів грошового забезпечення за Постановою № 718, також і складових, передбачених Постановою № 704: надбавки за інтенсивність служби, премії та надбавки за особливості проходження служби.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Короткий зміст вимог касаційної скарги
3. Міністерство юстиції України подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Як на підставу касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій скаржник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2024 року у справі № 460/23064/23.
Крім того, обґрунтовуючи касаційну скаргу, представник Мін`юсту зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме нерозгляді клопотання про закриття провадження.
Так, 13 листопада 2024 року Мін`юст подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення у справі № 420/17953/24. У вказаних поясненнях відповідач наголошував на наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку з наявністю постанови суду, що набрала законної сили, ухваленої у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до приписів КАС України це є обов`язковою підставою для закриття провадження у справі.
Однак під час ухвалення оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції проігнорував викладені у поясненнях доводи та не надав правової оцінки факту наявності судового рішення у справі з аналогічним предметом і підставами. Тому, неврахування судом апеляційної інстанції доводів відповідача призвело до ухвалення рішення за наявності підстав для закриття провадження, що на думку скаржника, є обов`язковою підставою для його скасування у касаційному порядку.
Крім того, обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вказує на те, що згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року № 343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» Державну пенітенціарну службу ліквідовано, а на Мін`юст покладено завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Скаржник просить врахувати, що внаслідок реформи пенітенціарної системи в апараті Мін`юсту не існує посад, які можуть бути прирівняні до посади голови Державного департаменту України з питань виконання покарань. За таких обставин скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій помилково прирівняли посаду, яку займав позивач на час звільнення, до посад міжрегіональних управлінь, оскільки дана посада належить до посад апарату центральних органів влади.
На переконання скаржника, оскільки станом на 01 січня 2019 року, 27 березня 2020 року та 01 січня 2022 року відповідні (аналогічні) посади, в штатному розписі Мін`юсту відсутні, це свідчить про відсутність протиправної бездіяльності з боку міністерства.
Також, представник Мін`юсту вважає відсутніми підстави для підготовки та подання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, з включенням до довідки надбавки за інтенсивність служби, премії та надбавки за особливості проходження служби. В аспекті цього, скаржник також звертає увагу суду касаційної інстанції, що надбавки та премії, фактично виплачені державним службовцям категорії «А» у 2019- 2022 роках, не є тотожними надбавкам та преміям осіб начальницького складу, умови оплати праці яких визначені Постановою № 718.
Ще одним доводом касаційної скарги є те, що під час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій здійснено втручання у дискреційні повноваження відповідача та перебирання на себе повноважень контролюючого органу, що, як наслідок, призвело до прийняття незаконного рішення.
Позиція інших учасників справи
4. 27 січня 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу Мін`юсту, у якому зазначається, що суди попередніх інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи, дослідили наявні докази, дали належну оцінку та прийняли законні та обґрунтовані рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права. З огляду на це позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Суди попередніх інстанцій на підставі зібраних у справі доказів установили, що ОСОБА_1 у березні 2010 року був звільнений з посади голови Державного департаменту України з питань виконання покарань, перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Позивач звернувся до Мін`юсту із заявою, в якій просив підготувати та направити до територіального органу Пенсійного фонду довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, однак отримав відмову, яку оскаржив у судовому порядку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року у справі № 640/29214/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Постановою Верховного Суду від 17 березня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 та Мін`юсту у справі № 640/29214/20 задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Верховний Суд визнав протиправною відмову Мін`юсту підготувати та направити до ГУ ПФУ в Одеській області належним чином оформлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії. Верховний Суд зобов`язав Мін`юст підготувати та направити до ГУ ПФУ в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 07 березня 2018 року з посадовим окладом за посадою групи 1 оплати праці на посадах державної служби у державних органах відповідно до Постанови № 718 (у редакції Постанови № 121) з урахуванням зміни розміру щомісячних основних видів грошового забезпечення (окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, та премії) відповідно до Постанови № 704. У задоволенні їх вимог суд відмовив.
17 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Мін`юсту із заявою про підготовку та подання до ГУ ПФУ в Одеській області довідок про розмір грошового забезпечення за відповідною (аналогічною) посадою станом на 01 січня 2019 року, 27 березня 2020 року, 01 січня 2022 року для перерахунку пенсії, однак отримав відмову, яку також оскаржив до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 420/22463/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Мін`юсту щодо відмови у підготовці та поданні до ГУ ПФУ в Одеській області довідок про розмір грошового забезпечення за відповідною (аналогічною) посадою станом на 01 січня 2019 року, 27 березня 2020 року, 01 січня 2022 року для перерахунку пенсії.
Зобов`язано Мін`юст підготувати та направити до ГУ ПФУ в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії за відповідною (аналогічною) посадою станом на 01 січня 2019 року, 27 березня 2020 року та 01 січня 2022 року, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ з урахуванням розмірів посадового окладу, встановлених Постановою № 718 (з відповідними змінами) та Постановою № 15 (з відповідними змінами): з 01 січня 2019 року - у розмірі 23 998,44 грн, з 27 березня 2020 року - у розмірі 29 400 грн, з 01 січня 2022 року - у розмірі 31 200 грн, а також з обов`язковим урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Висновки суду щодо відмови в частині позову ґрунтувалися на тому, що вимоги позивача про зобов`язання Мін`юсту зазначити конкретні складові (оклад за званням генерал-майор, надбавка за вислугу років 50%, надбавка за роботу з таємницями 20%, за режимні обмеження 20%, за звання «Заслужений юрист України» 10%, за науковий ступінь 5%, надбавка за інтенсивність та премія) є передчасними. Суд зазначив, що до моменту видачі довідки спір про її конкретний зміст (складові та їхні відсоткові значення) відсутній.
На виконання рішення суду у справі № 420/22463/23 Мін`юст видав довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2019 року (№ 16-42/49), станом на 27 березня 2020 року (№ 16-42/50) та станом на 01 січня 2022 року (№ 16-42/51).
За змістом указаних довідок відповідач включив до грошового забезпечення такі складові: посадовий оклад; оклад за військовим (спеціальним) званням; надбавка за вислугу років (50%); надбавка за виконання функцій державного експерта з питань таємниць (20%); надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (20%); надбавка за почесне звання «Заслужений юрист України» (10%); доплата за науковий ступінь кандидата юридичних наук (5%).
Водночас до зазначених довідок не було включено такі додаткові види грошового забезпечення, як надбавка за інтенсивність служби, премія та надбавка за особливості проходження служби. Невключення цих складових мотивовано тим, що в Мін`юсті відсутні посади, які можуть бути прирівняні до посади голови Державного департаменту України з питань виконання покарань, з якої був звільнений позивач.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення згаданих складових до складу грошового забезпечення, звернувся до суду з даним позовом.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
6. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
7. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
8. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
9. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
10. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
11. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.
12. Щодо доводів відповідача про неврахування судом апеляційної інстанції аргументів про наявність підстав для закриття провадження у справі, Верховний Суд зазначає таке.
13. Відповідно до частини першої статті 166 КАС України, при розгляді справи учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях. Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення визначені статтею 167 КАС України. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 167 КАС України, будь-яка письмова заява, клопотання або заперечення, що подаються до суду, повинні містити: зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника.
14. Відповідно до пунктів 5, 7 частини другої статті 296 КАС України, в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи до суду апеляційної інстанції, а також, у разі необхідності, клопотання про витребування нових доказів, виклик свідків тощо.
15. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 306 КАС України, суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує письмово заявлені клопотання учасників справи. При цьому, відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
16. Статтею 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вимоги до змісту постанови суду апеляційної інстанції, встановлені статтею 322 КАС України, передбачають обов`язок суду зазначити в мотивувальній частині мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на неї.
17. З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2024 року Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
18. 15 листопада 2024 року від Міністерства юстиції України надійшли додаткові пояснення, у тексті яких згадувалося про наявність підстав для закриття провадження. Водночас у прохальній частині цих пояснень відповідач просив «прийняти письмові пояснення та врахувати їх під час розгляду справи по суті», не заявляючи при цьому окремого процесуального клопотання про закриття провадження у справі.
19. На підставі аналізу наведених норм права та обставин справи, Верховний Суд дійшов висновків, що реалізація учасником справи права на розгляд судом певного питання (зокрема, щодо закриття провадження) вимагає дотримання форми, визначеної статтею 167 КАС України. Наявність певних аргументів у тексті пояснень без оформлення відповідної вимоги у прохальній частині не покладає на суд обов`язку розглядати такі доводи як окреме процесуальне клопотання.
20. Оскільки в межах апеляційного розгляду клопотання про закриття провадження не було оформлено як процесуальна вимога в апеляційній скарзі або у вигляді окремого клопотання з відповідним проханням, суд апеляційної інстанції не мав правових підстав виходити за межі заявлених вимог. Суд апеляційної інстанції зобов`язаний надати оцінку аргументам, викладеним у скарзі та відзиві. Оскільки доводи про закриття провадження були викладені в додаткових поясненнях після призначення справи до розгляду без заявлення відповідного клопотання й не відповідали приписам статей 167, 238, 308 КАС України, їх неврахування судом не є порушенням вимог статті 322 КАС України щодо повноти мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції.
21. Колегія суддів звертає увагу, що посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30 вересня 2024 року у справі №460/23064/23, є нерелевантним, оскільки правовідносини у зазначених справах не є подібними. У справі №460/23064/23 Верховний Суд зазначив, що наявність спеціальної процедури судового контролю, передбаченої статтею 383 КАС України, виключає можливість захисту прав шляхом подання нового позову з тотожними вимогами. Натомість у справі, що розглядається, предметом спору є бездіяльність відповідача щодо невключення до довідок про розмір грошового забезпечення конкретних складових, а саме: надбавки за інтенсивність служби, премії та надбавки за особливості проходження служби. Оскільки зазначені обставини та складові грошового забезпечення не були самостійним предметом вирішення після виготовлення довідок у межах попереднього судового розгляду, висновок про тотожність вимог та необхідність застосування виключно процедури судового контролю є помилковим.
22. Щодо посилань відповідача на відсутність посад, прирівняних до посади позивача, колегія суддів зазначає, що вказане питання вже було вирішено Верховним Судом у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 640/29214/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України.
23. У цій справі Верховний Суд скасував рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та указав, що за аналогією закону, слід вважати посаду голови Державного департаменту України з питань виконання покарань (з якої звільнений позивач), відповідною посаді групи 1 оплати праці на посадах державної служби у державних органах (з 07 серпня 2020 року - категорія А посад державної служби).
24. Верховний Суд у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 640/29214/20 дійшов такого висновку з огляду на таке.
25. Згідно пункту 6 Порядку № 45 відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена.
26. Позивач у березні 2010 року був звільнений з посади голови Державного департаменту України з питань виконання покарань. На той час правовий статус Департаменту визначався постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2009 року № 587 «Про затвердження Положення про Державний департамент України з питань виконання покарань».
27. Відповідно до пункту 1 Положення Державний департамент України з питань виконання покарань є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції.
28. Згідно з Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09 грудня 2010 року № 1085/2010, утворена Державна пенітенціарна служба України шляхом реорганізації Державного департаменту України з питань виконання покарань.
29. Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 394/2011 затверджено Положення про Державну пенітенціарну службу України та визначено, що Державна пенітенціарна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України.
30. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1062 «Про утворення територіальних органів Державної пенітенціарної служби» здійснена реорганізація центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань та його територіальних органів. Правонаступником Державного департаменту України з питань виконання покарань стала Державна пенітенціарна служба України.
31. Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» від 18 травня 2016 року № 343 ліквідована Державна пенітенціарна служба України та покладено на Міністерство юстиції України завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.
32. У додатку Постанови № 718 визначено посадовий оклад голови Державної пенітенціарної служби України у розмірі 12 061 грн.
33. На підставі цього нормативного акта ОСОБА_1 в 2016 році був здійснений перерахунок пенсії.
34. Посада голови Державного департаменту України з питань виконання покарань була прирівняна до посади голови Державної пенітенціарної служби України.
35. Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 26 квітня 2017 року № 294 у додатку до Постанови № 718 у графі «Найменування посади» слова «Голова ДПтС», «перший заступник Голови ДПтС», «заступник Голови ДПтС» виключені (пункт 51).
36. З 01 січня 2018 року набула чинності Постанова № 704, що змінила схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби. Найвищою, є посада начальника Департаменту (додаток 8 до Постанови № 704).
37. 21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 (далі - Постанова № 103), з преамбули якої вбачається, що її постановлено на виконання частини 4 статті 63 Закону № 2262-XII.
38. Відповідно до Постанови № 121 (набула чинності 07 березня 2018 року) пункт 1 Постанови №718 викладений в такій редакції:
«Затвердити співвідношення між посадами окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу, які займають керівні посади, та групами оплати праці на посадах державної служби згідно з додатком.
Посадові оклади за посадами окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу, які займають керівні посади, встановлюються у розмірах, зазначених у схемі посадових окладів на посадах державної служби, за групами оплати праці у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, відповідно до співвідношення, затвердженого цією постановою».
39. Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), чинній на час прийняття Постанови № 121, посади керівників державних органів і прирівняні до них посади належать до групи 1.
40. Кабінет Міністрів України у Постанові № 718 у редакціях від 19 жовтня 2016 року, 16 травня 2017 року, 18 липня 2016 року визначив розміри посадових окладів окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу, які займають керівні посади, а з 07 березня 2018 року - співвідношення між такими посадами та групами 1, 2, 3 оплати праці на посадах державної служби (згідно з Додатком) з метою встановлення розмірів посадових окладів.
41. 13 березня 2018 року Мін`юст з метою виконання вимог Постанови № 103 щодо забезпечення підготовки довідок про розмір грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, прийняв Наказ № 686/5, яким затвердив Перелік посад осіб начальницького складу центрального апарату Державного департаменту України з питань виконання покарань, апарату Державної пенітенціарної служби України, Інспекції по особовому складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які скорочені та прирівнюються до існуючих посад осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
42. У Переліку № 686/5 посади, що були скорочені, прирівняні до існуючих посад, передбачених Додатком 8 до Постанови № 704.
43. Водночас Постановою № 704 та Переліком № 686/5 не передбачена посада осіб начальницького складу Державного департаменту з питань виконання покарань, Державної пенітенціарної служби України.
44. Таким чином, Постановою № 704 визначається схема тарифних розрядів за виключним переліком посад, який не включає керівних посад військовослужбовців та осіб начальницького складу (групи 1-3 керівників державних органів і прирівняні до них посад відповідно до Закону № 889-VIII у первинній редакції від 10 грудня 2015 року).
45. Верховний Суд у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 640/29214/20 виснував, що невизначення співвідношення посад осіб начальницького складу ліквідованих центральних органів виконавчої влади та актуальних посад державної служби призводить до порушення прав осіб, які обіймали такі посади, на перерахунок пенсії.
46. Суд врахував, що ОСОБА_1 набув право на пенсію, звільнившись з керівної посади у центральному органі виконавчої влади, юрисдикція якого поширювалася на всю територію України, яка до 16 травня 2017 року відповідала за класифікаційними характеристиками посаді голови ДПтС (керівної посади іншого центрального органу виконавчої влади).
47. Питання про те, яка посада є відповідною для перерахунку пенсії позивача після виключення з Постанови № 718 посади «Голова ДПтС», не врегульоване законодавством.
48. Верховний Суд врахував, що грошове забезпечення (посадові оклади) окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу центральних органів виконавчої влади, які займають керівні посади у Збройних силах України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки та ін., із 07 березня 2018 року співвідносяться із категоріями посад групи 1 оплати праці на посадах державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, а з 07 серпня 2020 року - категорія А посад державної служби.
49. Також Верховний Суд у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 640/29214/20 указав, що за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) посада, з якої ОСОБА_1 був звільнений, відповідає посадам групи 1 оплати праці на посадах державної служби у державних органах.
50. Враховуючи положення частини 6 статті 7 КАС України, Верховний Суд виснував, що оскільки Постанова № 718 продовжує регулювати розмір грошового забезпечення осіб начальницького складу, які займають керівні посади центральних органів виконавчої влади, для вирішення спору, слід застосувати Постанову № 718 (в редакції Постанови № 121) за аналогією закону та вважати посаду голови Державного департаменту України з питань виконання покарань (з якої звільнений позивач) відповідною посаді групи 1 оплати праці на посадах державної служби у державних органах (з 07 серпня 2020 року - категорія А посад державної служби).
51. Відповідно до приписів частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
52. Як вже зазначалось вище, згідно з пунктом 6 Порядку № 45, відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена.
53. При цьому у цих правовідносинах поняття «відповідна посада» застосовується узгоджено до складових грошового забезпечення, що підлягають відображенню у довідці. Положеннями чинного законодавства не передбачено можливості окремого визначення відповідної посади для визначення розміру посадового окладу, та іншої відповідної посади для встановлення розміру та підстав для виплати додаткових видів грошового забезпечення.
54. Водночас Наказом Мін`юсту від 05 лютого 2020 року № 423/5 затверджена Схема посад рядового і начальницького складу міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань та граничних спеціальних звань за цими посадами. З наведеної схеми вбачається, що у структурі Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції передбачені посади начальницького складу, зокрема посада начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, начальник міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань, що спростовує доводи скаржника щодо відсутності у штаті Мін`юсту посади, що відповідає посаді, з якої позивач був звільнений.
55. Щодо оцінки доводів касаційної скарги про відсутність підстав для підготовки та подання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, колегія суддів зазначає таке.
56. Положення Закону № 2262-ХІІ визначають умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
57. Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
58. Порядок перерахунку пенсій врегульований розділом VIII «Порядок перерахунку пенсій» Закону № 2262-ХІІ, згідно із частинами першою та другою статті 63 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
59. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
60. Частиною четвертою статті 63 Закону № 2262-ХІІ визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
61. Отже, Кабінету Міністрів України надано право встановлювати умови та порядок перерахунку пенсій, а також розміри складових грошового забезпечення для такого перерахунку.
62. Кабінет Міністрів України постановою від 13 лютого 2008 року № 45 затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 45), який визначає алгоритм дій, який повинні вчинити, зокрема територіальний орган Пенсійного фонду України та державний орган, з якого осіб, яким призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ було звільнено із служби, для реалізації перерахунку раніше призначених пенсій.
63. Пунктом 1 Порядку № 45 передбачено, що пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
64. На думку позивача, відповідач протиправно не включив до довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку його пенсії надбавку за особливості проходження служби (відповідно до пункту 5 Постанови № 704), а також надбавку за інтенсивність служби та премію (відповідно до пункту 2 Постанови № 718).
65. Як вище зазначено, 30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
66. Зокрема, абзацом четвертим підпункту 1 пункту 5 Постанови № 704 установлено такі додаткові види грошового забезпечення: надбавка за особливості проходження служби в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, порядок та умови виплати якої визначається керівниками державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою.
67. Підпунктом 2 пункту 5 постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.
68. Пунктом 1 Постанови № 718 затверджено співвідношення між посадами окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу, які займають керівні посади, та категоріями, підкатегоріями посад державної служби згідно з додатком.
69. Посадові оклади за посадами окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу, які займають керівні посади, встановлюються у розмірах, зазначених у схемі посадових окладів на відповідних посадах державної служби, з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, відповідно до співвідношення, затвердженого цією постановою.
70. Відповідно до пункту 2 Постанови № 718 установлено, що військовослужбовцям та особам начальницького складу, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, виплачується:
надбавка за інтенсивність служби в розмірі до 100 відсотків посадового окладу;
премія відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у межах коштів, передбачених у кошторисі на преміювання військовослужбовців та осіб начальницького складу відповідного органу (для розвідувального органу - в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше 30 відсотків загального фонду посадових окладів співробітників розвідувального органу на рік, та економії фонду грошового забезпечення);
71. В аспекті цього, колегія суддів вважає слушним зауважити, що питання застосування положень Постанови № 704 та Постанови № 718 у розрізі визнання права позивача на отримання довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 також було досліджено Верховним Судом, у межах справи №640/29214/20 і касаційний суд дійшов таких висновків:
« 76. Співставлення тексту Постанов КМ України № 718 і 704 дає підстави для висновку, що Постанова КМ України № 704 визначає загальні умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. Тобто є правовим актом загального характеру, що поширюється на всіх військовослужбовців та прирівняних до них осіб. 
Натомість Постанова № 718 визначає питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу, зазначених у цій постанові, переважно керівного складу (керівників, перших заступників та заступників). 
77. У Постанові КМ України № 718 врегульовано алгоритм визначення посадового окладу, передбачено виплату надбавки за інтенсивність служби; премії відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи; грошової допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки.
78. Ця надбавка, премія та допомога застосовуються лише до осіб, на яких поширюється Постанова № 718.
79. У п. 3 Постанови КМ України № 718 передбачено, що грошове забезпечення осіб начальницького складу, зазначених у пункті 1 цієї постанови, складається з посадового окладу, інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим (спеціальним) званням і надбавки за вислугу років, установлених у розмірі та порядку, що визначаються законодавством для військовослужбовців.
80. Постанова № 718 не визначає розмірів окладу за військовим (спеціальним) званням і надбавки за вислугу років, які згадані у п. 3, і у цій частині відсилає до законодавства для військовослужбовців. Таким «законодавством» є Постанова КМ України № 704, яка передбачає, зокрема, схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14; розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу згідно з додатком 16.
81. Таким чином, ОСОБА_1 отримав право на перерахунок пенсії з 07.03.2018, а не з 01.03.2018, як заявляв у позовних вимогах. Розмір зміненого (збільшеного) посадового окладу позивача визначається Постановою КМ України № 718 (у редакції Постанови КМ України № 121), а Постанова КМ України № 704 застосовується до нього субсидіарно в частині визначення розміру окладу за військовим (спеціальним) званням і надбавки за вислугу років, а також інших складових грошового забезпечення, які відповідно до п. 5 Порядку № 45 враховуються під час перерахунку пенсії».
72. Ураховуючи викладені норми матеріального права та правову позицію Верховного Суду у справі № 640/29214/20, колегія суддів вважає, що аргументи касаційної скарги про відсутність правових підстав зазначення у спірних довідках надбавки за інтенсивність служби, премії та надбавки за особливості проходження служби не підтверджуються з огляду на встановлені у цій справі обставинами та попередні судові рішення між цими сторонами. Таким чином, доводи скаржника є необґрунтованими, а рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог - законними та обґрунтованими.
73. Щодо доводів скаржника про те, що зобов`язання судом відповідача підготувати та подати довідку становить втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає таке.
74. Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
75. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
76. Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
77. Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
78. Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
79. Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
80. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
81. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
82. Зважаючи на те, що судом першої та апеляційної інстанцій встановлена протиправність бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не включення складових грошового забезпечення до довідки для перерахунку пенсії, то, відповідно, зобов`язання відповідача відобразити у довідках відповідні складові не становить втручання у його дискреційні повноваження.
83. У цьому випадку, зобов`язання відповідача видати довідку є дотриманням судом гарантій про те, що цей спір щодо змісту виданих довідок буде вирішений та є належним способом захисту порушеного права, а тому наведені доводи суд також вважає безпідставними.
84. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції, залишеного без змін постановою суду апеляційної інстанції.
85. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не мають бути скасовані, оскільки суди ухвалили судові рішення при дотриманні норм процесуального права та правильно застосували норми матеріального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
86. Статтею 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
87. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не перерозподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі № 420/17953/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач В. М. Бевзенко
Судді: Я. О. Берназюк
Н. В. Коваленко