Справа № 463/2726/26
Провадження № 2/463/1544/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді: Стрепка Н.Л.,
з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,
представника позивача: Пилипчука С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованості за договором №5369274 від 8 березня 2025 року у розмірі 120631,12 гривень, понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 2662,4 гривень та на правову допомогу у розмірі 25000 гривень. 
Позов мотивує тим, що 8 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладено кредитний договір №5369274, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 26000 гривень, зі сплатою 0,95% за кожен день строку користування кредитом і сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 2600 гривень, строком на 360 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало у повному обсязі надавши кредит у визначеному розмірі. 
28 листопада 2025 року було укладено договір №28-11/25/Л відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5369274 від 8 березня 2025 року. 
Оскільки первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, а відповідачка свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредитів та нарахованих процентів, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь вказану вище заборгованість.
Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 20 березня 2026 року, для розгляду таких автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Боброву Ю.Ю.
15 квітня 2026 року відповідно до розпорядження керівника апарату суду №18 від 15 квітня 2026 року у зв`язку з закінченням строку відрядження судді Бобрової Ю.Ю. до Личаківського районного суду м. Львова здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду такої було визначено суддю Стрепка Н.Л.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2026 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Судове засідання 19 травня 2026 року було відкладено у зв`язку з подин клопотанням стороною відповідача.
26 травня 2026 року на адресу суду відповідачкою через систему «Електронний суд» подано відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити у стягненні штрафних санкцій в розмірі 13000 гривень; відмовити у стягненні процентів в надмірному та неспівмірному розмірі, зокрема в частині, що перевищує розмір тіла кредиту, або зменшити їх до справедливого, розумного та співмірного розміру; врахувати платіж в сумі 2600 гривень як платіж, що зменшує тіло кредиту або проценти; відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу або зменшити їх до розумного та співмірного розміру; справу розглянути у відсутності відповідача. 
Нараховані проценти вважає завищеними та такими, що втричі перевищують борг по тілу кредиту в розмірі 25999,99 гривень, а тому такі є несправедливими. Нараховані відсотки після відступлення права вимоги не підлягають стягненню, оскільки не доведено право на нарахування таких. Штрафні санкції не підлягають стягненню у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану. Сплачена суму 2600 гривень на погашення комісії підлягає зарахуванню в погашення тіла кредиту або процентів, оскільки не доведено, яку саме послугу, окрім надання самого кредиту, кредитодавцем надавалось позичальнику. Заявлена сума витрат на правову допомогу є явно завищеною, оскільки вказана справа є типовою для позивача, має шаблонний характер, ґрунтується на стандартному пакеті документів, не потребує значного обсягу індивідувальної правової роботи. 
29 травня 2026 року від представника позивача Ушакової М.І., яка діяла на підставі довіреності від 12 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить позов задовольнити в повному обсязі та вказує, що відсотки по укладеному договору нараховані в межах строків кредиту та незгода з наданим розрахунком заборгованості не є підставою для відмови в позові. Відповідачкою не надано доказів виконання зобов`язань та контррозрахунку заборгованості. Права нарахування відсотків в позивача визначено п. 1.1 договору факторингу, відповідно до якого до фактора переходять права клієнта як первісного кредитора за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів, та/чи процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитними договорами. Крім того, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат на правову допомогу зі складністю справи, а не врахування умов договору про правову допомогу щодо порядку обчислення гонорару може бути розцінено як не притримання принципу свободи договору.
3 червня 2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення відповідачки відповідно до яких знову вказує, що сума нарахованих процентів є надмірною та неспівмірною з сумою основного боргу, штраф не підлягає стягненню, витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг.
10 червня 2026 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшли додаткові письмові пояснення відповідно до яких вказує, що розмір і порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним і справедливим. Просить стягнути понесені витрати на правову допомогу, оскільки надано належні докази понесення таких.
В судовому засіданні 22 червня 2026 року представник позивача Пилипчук С.В., який діяв на підставі довіреності від 12 січня 2026 року позов підтримав з мотивів викладених в заявах по суті справи, додатково вказав, що 2600 гривень зараховано в рахунок погашення заборгованості по комісії за надання кредиту. Просив позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про час і місце його проведення, не з`явилась, у відзиві просила розгляд справи проводити у її відсутності.
За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідачки у справі, ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивача не заперечив.
Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. 
Судом встановлено, що 8 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладено кредитний договір №5369274, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 26000 гривень, зі сплатою 0,95% за кожен день строку користування кредитом і сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 2600 гривень, строком на 360 днів.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало у повному обсязі надавши кредит у визначеному розмірі, що стверджується довідкою ТОВ «Петек» від 1 грудня 2025 року про перерахування 8 березня 2025 року 26000 гривень на картку НОМЕР_1 .
Згідно з п. 2.1 договору №5369274 від 8 березня 2025 року товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 .
Стороною відповідача не заперечується факт отримання коштів за вказаним вище кредитним договором.
Паспорт споживчого кредиту містить всю інформацію про загальну вартість кредиту, в тому числі щодо суми можливих нарахованих відсотків, зокрема з урахуванням зниженої процентної ставки 85962,5 гривень; за стандартною процентною ставкою 91520 гривень. 
Таким чином відповідачці були відомі загальні витрати по укладеному кредитному договору, остання такі умови прийняла, а тому судом не беруться заперечення відповідачки щодо розміру відсотків, які просить стягнути з неї позивач по зазначеному договору.
28 листопада 2025 року було укладено договір №28-11/25/Л відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5369274 від 8 березня 2025 року. 
Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (залишок по кредиту), плата за кредитом (комісія за надання кредиту та/чи проценти за користування кредитом), неустойка (штраф, пеня) та/або проценти за порушення грошового зобов`язання та інші платежі згідно кредитних договорів (за наявності), право на одержання яких належить клієнту.
З розрахунків заборгованості по кредитному договору вбачається, що розмір заборгованості відповідачки становить 120631,12 гривень, з яких 25999,99 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 58413,14 гривень – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 23217,99 гривень – заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості, 13000 гривень – заборгованість за пенею та/або штрафами.
З вказаних розрахунків також вбачається, що відповідачкою здійснено оплату 2600 гривень, які зараховано в погашення комісії, що підтверджено представником позивача в судовому засіданні.
Контррозрахунку відсотків по вказаному кредитному договору відповідачкою не надано.
Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом норми ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За правилами ст.ст. 1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з досліджених доказів, умови договору відповідачкою належним чином не виконані, передбачені договором кредиту заборгованості не погашені.
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, встановлено, що первинний кредитор виконав свої обов`язки за описаним вище договором, в той час відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та згідно з матеріалами справи має заборгованість перед позивачем, який є правонаступником первинного кредитора, який мав право на нарахування відсотків після укладення договору факторингу.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними.
Аналіз умов укладеного кредитного договору свідчить про те, що комісія за надання кредиту є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позичальником встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2019 року в справі №524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі №209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі №640/14229/15 та від 20 липня 2022 року і справі №343/557/15-ц.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для сплати відповідачкою коштів в сумі 2600 гривень для погашення комісії.
Згідно з п. 4.6.1 кредитного договору у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом.
Оскільки кошти в сумі 2600 гривень сплачено 4 квітня 2025 року, до укладення договору №28-11/25/Л від 28 листопада 2025 року, а тому вказану суму слід зарахувати в погашення відсотків нарахованих первинним кредитором і відповідно такі становлять 55813,14 гривень.
Щодо заявленої вимоги про стягнення неустойки слід зазначити наступне.
Зі змісту п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено на території України воєнний стан, який неодноразово було продовжено, зокрема Указом Президента України від 27 квітня 2026 року № 342/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4857-IX від 28 квітня 2026 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 4 травня 2026 року строком на 90 діб і такий продовжує діяти на даний час.
Отже, враховуючи викладене, відповідачка звільнена від обов`язку сплати неустойки у період з 24 лютого 2022 року до тридцятого дня після скасування/припинення дії воєнного стану на території України в розмірі 13000 гривень.
Враховуючи наведене, проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики №5369274 від 8 березня 2025 року в розмірі 105031,12 гривень, з яких 25999,99 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 55813,14 гривень – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 23217,99 гривень – заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судовому засіданні, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 вказаної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відповідно до ч. 2 даної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги №02-07/2024 від 2 липня 2024 року (з відповідними додатками), укладеному між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс», клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Розділом 4 договору передбачено, винагороду об`єднання та порядок розрахунків.
Відповідно до витягу з акту №29 про надання юридичної допомоги від 27 лютого 2026 року, адвокатське об`єднання надало клієнту послуги на загальну суму 25000 гривень.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.
Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ, враховуючи, що подання таких позовів, зокрема від імені ТОВ «Факторинг Партнерс» не є одиничним випадком, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд визначає вартість наданих послуг у розмірі 8000 гривень.
З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідачку сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2318,1 гривень, що становить 87,07% від суми заявлених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 265, 273, 274 ЦПК України, суд –

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованості за договором №5369274 від 8 березня 2025 року в розмірі 105031 (сто п`ять тисяч тридцять одну) гривню 12 (дванадцять) копійок, а також судові витрати в розмірі 2318 (дві тисячі триста вісімнадцять) гривень 10 (десять) копійок судового збору та 8000 (вісім тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволені решти вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. 
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 42640371.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя:          Стрепко Н.Л.