МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 р.  	№ 400/12474/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
Позивач- ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:
-визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі виходу на пенсію при 25 роках загального стажу (12,5 років військової служби) передбаченого законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців», якщо на день звільнення військовослужбовцю виповнилося 45 років,
- зобов`язання розглянути рапорт про звільнення з військової служби на підставі виходу на пенсію при 25 роках загального стажу (12,5 років військової служби) передбаченого законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців», якщо на день звільнення військовослужбовцю виповнилося 45 років, та звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не розглянув його рапорт про звільнення з військової служби , в зв`язку з тим, що він повинен бути звільнений з військової служби, оскільки має 25 роках загального стажу (12,5 років військової служби) передбаченого законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців», якщо на день звільнення військовослужбовцю виповнилося 45 років.
Відповідач надав суду відзив, в якому позов не визнає, оскільки старшина ОСОБА_1 з рапортом про звільнення з військової служби від 22.09.2025 року до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався. Крім того зазначив, що командир військової частини НОМЕР_1 не уповноважений звільняти військовослужбовців з військової служби, оскільки він є командиром окремого дивізіону, що прирівнюється до окремого батальйону, кораблів 2 рангу, в даному випадку ці повноваження відповідно пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 є у командира бригади (військова частина НОМЕР_3 ). Також відповідач зазначив, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється на підставах передбачених ст.26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2233-ХІІ від 25.03.1992. Відповідно приписів вищезазначеної статті під час дії військового стану відсутні підстави звільнення зазначені позивачем у ксерокопії рапорту на звільнення від 22.09.2025 року.
Відповідно до ст. 262 КАС України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідив докази, суд дійшов висновку:
Відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 від 03.03.2022 №53 ОСОБА_1 призначено на військову службу за призовом з осіб із числа резервістів для подальшого проходження військової служби з 03 березня 2022 року на посаду командира відділення управління взводу управління командира батареї 2 - ої гарматної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .
06.10.2025 до відповідача звернувся адвокат позивача із запитом про надання інформації про розгляд рапорту позивача про звільнення. До звернення адвокатом було надано рапорт позивача від 22.09.2025 про звільнення його з військової служби на підставі ст.23 ч.3 п. «а», у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби ( є пенсіонером за вислугою років, при 25 роках загального стажу, з яких не менше 12,5 років це військова служба).
12.10.2025 військова частина НОМЕР_1 надала відповідь адвокату, в якій зазначили, що на даний час відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктами «б», «в», «г» частини другої статті 26 цього Закону.
Станом на 12.10.2025 рапорт до військової частини НОМЕР_1 , належним чином, не надходив.Таким чином вважаємо, що підстав для звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 на даний час, немає.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII . 
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. 
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232 видами військової служби є, зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. 
Позивач просить звільнити його з військової служби на підставі п. «а» ч.3 ст.23 Закону №2232 , якою передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, звільняються із служби на підставах:
а) у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби;
Відповідно до ч.8 ст.23 Закону України « про військовий обов`язок та військову службу»: під час дії особливого періоду:
1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, крім військовослужбовців базової військової служби, військова служба продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктами "б", "в", "г", "ґ", "д", "е", "є", "ж", "з", "и" частини третьої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктами "б", "в", "г", ""д", "е", "є", "з", "и" частини третьої статті 26 цього Закону;
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення №1153/2008 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Стаття 31 Статуту визначає, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно з пунктом 12.9 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України визначені Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за № 1214/42559.
Розділом III. Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі передбачено, що початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
9. Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Отже, процедура звільнення військовослужбовців з військової служби передбачає направлення документів на звільнення військовослужбовця для прийняття відповідного рішення до тієї посадової особи, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з урахуванням його військового звання.
Позивач у позові зазначив, що 22.09.2025 звернувся до відповідача із рапортом про звільнення .
Ухвалою від 25.11.2025 суд запропонував позивачу надати суду докази вручення (надсилання) рапорту про звільнення від 22.09.2025 відповідачу.
Позивач ухвалу суду не виконав, не надав суду докази надсилання рапорту відповідачу.
Відповідач надав до суду рапорт від 28.11.2025 старшого помічника начальнику штабу з кадрів, в якому зазначено, що рапорт на звільнення ОСОБА_1 до військової частини не надходив. До військової частини надходив адвокатський запит стосовно розгляду документів на звільнення ОСОБА_1 .. Однак розгляд документів на звільнення можливий після подачі рапорту через додаток Армія+ або фізично до штабу військової частини з належно завіреними копіями документів, які підтверджують підставу для звільнення з військової служби.
Отже матеріали справи не містять доказів звернення позивача з рапортом до відповідача.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивач всупереч ст.77 КАС України, не довів суду, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, тому позов задоволенню не підлягає.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Т. О. Гордієнко