П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 травня 2026 року місто Київ
справа № 754/12211/25
провадження № 22-ц/824/3946/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:
позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»
відповідач -  ОСОБА_1 

розглянувib в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк»

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Грегуль О.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачки  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що «Monobank»  - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Особливістю проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank»  за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «Monobank»  опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.
7лютого 2020року відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 7лютого 2020року.
7 лютого 2020 року відповідачка звернулася до позивача із анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 та встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному додатку.
Клієнт своїм підписом повністю та безумовно прийняв пропозицію банку та погоджується з тим, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, зарезервувавши та відкривши поточний рахунок № НОМЕР_1 , що зазначено у розділі I Умов і правил та встановивши ліміт використання кредиту у розмірі 3000 грн.
Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 3 квітня 2025 року становить 70 073,97 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом з метою стягнення боргу в примусовому порядку.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року частково задоволено позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 за анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг Мonobank від 07.02.2020 на користь АТ «Універсал Банк» 30000 грн. - тіла кредиту, 1296,34 грн. - судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ «Універсал Банк» Македон О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування доводів поданої скарги банк вказував на те, що вирішуючи спір у цій справі та відмовляючи позивачу у задоволенні вимог, судом першої інстанції не було досліджено належним чином механізму отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Тим самим, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків відносно того, що клієнт не був ознайомлений із вищезазначеними Умовами, правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту.
Зазначив, що між сторонами було погоджено усі істотні умови договору, який оформлено в електронній формі з використанням електронного підпису. Підписуючи анкету-заяву, відповідач приєднався та був ознайомлений з вказаними вище документами, а укладення між банком та відповідачем договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач висловив свою згоду з наданими йому документами в електронному вигляді у мобільному застосунку Monobank шляхом застосування клієнтом та банком електронного цифрового підпису. 
Виконаний банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, та який не спростований відповідачем.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Установлено, що 7 лютого 2020року між сторонами був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило  ОСОБА_1 поточний рахунок у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 30 000,00 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до позову позивачем відповідачу за анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг «Monobank»  від 7 лютого 2020 року надано кредитний ліміт 30000 грн., який відповідач мав погашати разом з процентами. Тексту самого договору про надання банківських послуг Monobank позивач суду не надав. Крім того, суду не надано доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для стягнення тіла кредиту саме в сумі 70073,97 грн., оскільки в позові самим же позивачем зазначається, що сума наданого тіла кредиту становить 30000 грн. Будь-яких конкретних правових, беззаперечних і допустимих доказів про повне або часткове спростування позовних вимог у частині стягнення 30000 грн. -тіла кредиту суду не надано. За таких обставин суд вважав, що позов підлягає задоволенню частково.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Встановивши, що банком відповідачці надана сума кредиту у розмірі 30000 грн., а позивачем заявлено вимогу про стягнення 70 073,97 грн., як заборгованості за тілом кредиту, хоча така жодними належними та допустимими доказами не підтверджена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума, яка перевищує 30000 грн., не підлягає стягненню з відповідача.
Наданий розрахунок заборгованості не містить достатнього обґрунтування збільшення тіла кредиту понад встановлений кредитний ліміт, не деталізує складові заборгованості та не підтверджується первинними бухгалтерськими чи платіжними документами, що узгоджується з правовою позицією про необхідність доведення кожної складової вимог.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції неповно дослідив механізм укладення електронного договору та не врахував порядок ознайомлення відповідача з умовами кредитування, не спростовують правильності висновків суду. 
Навіть за умови підтвердження факту належного укладення договору в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 205, 207 ЦК України, це саме по собі не доводить обґрунтованість заявленого розміру заборгованості. Предметом доказування у справі є не лише факт укладення договору, а й розмір належної до стягнення заборгованості, який має бути підтверджений належними доказами.
Посилання апелянта на те, що розрахунок банку є належним доказом, не може бути прийнято судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до принципу змагальності сторін, саме на позивача покладається обов`язок довести обставини, на які він посилається. Сам по собі внутрішній розрахунок банку без підтверджуючих первинних бухгалтерських документів не є беззаперечним доказом.
Суд першої інстанції, дослідивши надані докази у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення лише фактично отриманих відповідачем кредитних коштів у розмірі 30 000 грн, оскільки інша частина вимог не доведена належними доказами. Такий висновок відповідає вимогам матеріального права та узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства, зокрема принципами справедливості, добросовісності та розумності.
Апеляційний суд також враховує межі перегляду справи в апеляційному порядку, визначені ст. 367 ЦПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги. Оскільки апелянт оскаржує рішення лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а інша частина рішення ним не оскаржується, вона не підлягає перегляду.
Крім того, застосуванню підлягає принцип заборони повороту до гіршого, який випливає із засад цивільного судочинства та практики їх застосування, відповідно до якого особа, яка подала апеляційну скаргу, не може бути поставлена у гірше становище порівняно з тим, якого вона досягла в суді першої інстанції. У даному випадку апеляційна скарга подана позивачем, а відповідач рішення не оскаржував, тому відсутні правові підстави для перегляду рішення у частині, яка є сприятливою для позивача.
В оскаржуваній частині висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам справи та вимогам законодавства. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність
З огляду на викладене, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року в оскарженій частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга АТ «Універсал Банк» без задоволення, при цьому рішення в частині задоволених вимог не переглядається.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус