ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/8094/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року (суддя Турова Олена Михайлівна) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 22.01.2025 № 045550028266 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу періодів її роботи на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 24.07.1983, та у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 15.01.2025; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 24.02.1988 по 06.06.1996, на підставі записів трудової книжки НОМЕР_2 , дата заповнення 24.07.1983; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі заяви про призначення пенсій від 15.01.2025 та наданих документів, а саме з 09.01.2025.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 15.01.2025 звернулася до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності ця заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 27 років 5 місяців 20 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано період роботи з 24.02.1988 по 06.06.1996, оскільки записи щодо цього періоду роботи у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24.07.1983 внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом МПУ, МІОУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993 (відсутній підпис відповідальної особи при звільненні з роботи).
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам сторін, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Досягнення позивачем віку для призначення пенсії не є спірним в даній справі.
Спірним залишається питання щодо не зарахування до страхового стажу окремих періодів роботи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За приписами постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що основним документам, на підставі якого органи ПФУ перевіряють наявність трудового стажу особи, є трудова книжка.
Як вбачається з матеріалів справи, пенсійним органом не зараховано позивачеві період роботи з 24.02.1988 по 06.06.1996 згідно з записами трудової книжки, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні з роботи. 
Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. 
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Колегія суддів зазначає, що трудова книжка позивача містить, зокрема, такі записи про роботу в Краматорському металургійному заводі ім. Куйбишева: 24.02.1988 прийнята в дитячий садок № 2 помічником вихователя (наказ № 103 від 23.02.1988); 01.06.1991 переведена до ТЕЦ-ПВС машиністом-обхідником по турбінному обладнанню тимчасово на час д/відпустки співробітника (наказ № 199 від 28.05.1991); 12.02.1992 переведена в тому ж цеху машиністом-обхідником по турбінному обладнанні постійно (наказ № 58 від 14.02.1992); 06.06.1996 звільнена за власним бажанням по ст.38 КЗпП України (наказ № 301 від 13.06.1996).
Дослідивши копію трудової книжки позивача, суд апеляційної інстанції зазначає, що запис про звільнення засвідчений печаткою відділу кадрів, містить прізвище посадової особи, яка внесла відповідний запис ( ОСОБА_2 ), а також зазначено на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер).
При цьому колегія суддів зауважує, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 встановлено, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на наведені норми права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо порядку її заповнення. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином суд апеляційної вважає, що вказаний відповідачем недолік трудової книжки не може бути підставою для не зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 22.01.2025 № 045550028266 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року в адміністративній справі № 160/8094/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з 25 червня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 25 червня 2026 року. 

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова