Головуючий І інстанції: Лук`яненко М.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 р. 	Справа № 520/23994/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.02.26 по справі № 520/23994/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання протиправною бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ТЦК та СП щодо невнесення даних про визнання ОСОБА_1 непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку та виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- визнати протиправною діяльність ТЦК та СП щодо необґрунтованого призначення повторного проходження ВЛК позивачем у ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- зобов`язати відповідача привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання ОСОБА_1 непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку, та виключення з військового обліку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 19.04.2022 року рішенням військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Натомість, у 2024 році позивач виявив, що згідно даних із застосунку "Резерв+", перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 у АДРЕСА_1 ). Звернувшись до відповідача з письмовим запитом, позивач у телефонному режимі отримав рекомендацію особисто з`явитися до відповідача для уточнення даних про військово-обліковий статус. Позивач пройшов повторно медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 , та згідно інформації з застосунку "Резерв+", був визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах, установах, медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Позивач вважає, що відповідачем порушено його права в частині невнесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо визнання його непридатним до військової служби та виключення з військового обліку та зобов`язання повторно пройти медичний огляд ВЛК. Тож із метою відновлення власних прав, вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 у задоволенні адміністративного позову – відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що порушення, на думку відповідача, процедури проходження ВЛК ні по місцю офіційної реєстрації військовозобов`язаного у 2022 році, не можуть бути належними підставами для невизнання змісту офіційних документів, які видані тим же органом, зокрема довідки ВЛК та військового квитка позивача.
На переконання позивача, зазначена ситуація не може створювати для позивача підстави для повторного проходження, зокрема, ВЛК, докази проходження якого наявні у позивача. Тобто, позивач не може і не повинен нести негативні наслідки того, що державні органи, ТЦК м. Харкова та ІНФОРМАЦІЯ_5 , не можуть визначитися у своїй компетенції чи адміністративній субординації щодо результатів ВЛК та процедури реєстрації.
Представник відповідача скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на його думку, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.26 є законним та обгрунтованим.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин України (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) є інвалідом ІІІ групи безстроково, згідно посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серія НОМЕР_1 та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 і обліковується, згідно витягу з електронного військово-облікового документу, як "придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах, установах, медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони" (на підставі рішення ВЛК від 25.08.2025 року).
У квітні 2022 року, у зв`язку з військовою агресією рф по відношенню до України, він виїхав із міста Харкова до міста Києва, де зареєструвався як внутрішньо переміщена особа. Після цього позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для реєстрації за новим місцем проживання.
Згідно довідки №423 від 24.12.2025 позивач за даними Системи обліку внутрішньо переміщених осіб ІСОІ ВПО перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа, з 17.04.2022 по 30.05.2022 в м. Києві, з 30.05.2022 по 08.09.2022 в Харківському районі Харківської області та з 08.09.2022 по 02.06.2025 в м. Кропивницький Кіровоградської області. Довідку скасовано 08.09.2025 самостійно через мобільний додаток Порталу "Дія".
Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки військово-лікарської комісії №57/01/633, виданої 19.04.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивач визнаний непридатним до військової служби на підставі пункту "а" статті 39 графи ІІ Розкладу хвороб "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 17.11.2008 року за №1109/15800 (далі Положення №402) з виключенням із військового обліку, про що свідчить відмітка у військовому квитку позивача від 21.05.1986 року №0022593.
Влітку 2022 року, позивач переїхав до міста Кропивницького, де став на облік як внутрішньо переміщена особа. Згідно даних витягу з єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, дата зняття з обліку - 02.06.2025 року.
У 2024 році позивач, зареєструвавшись у застосунку "Резерв+", виявив, що перебуває в статусі військовозобов`язаного. Звернувшись письмово на адресу ІНФОРМАЦІЯ_8 у м.Харкові щодо внесення змін про його статус до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач отримав телефонний дзвінок від представника відповідача з рекомендацією з`явитися особисто для уточнення військово-облікових даних.
У червні 2025 року позивач повернувся до міста Харкова та звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 у АДРЕСА_1 , де йому повідомили про необхідність повторно пройти медичний огляд ВЛК.
Пройшовши зазначений медичний огляд, позивач виявив у застосунку "Резерв+", що перебуває у статусі "придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах, установах, медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони" (на підставі рішення ВЛК від 25.08.2025 року).
Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови від внесення актуальної інформації про нього до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та призначення повторного медичного огляду ВЛК протиправними, позивач звернувся до суду для належного захисту своїх прав із зазначеним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення даних про визнання ОСОБА_1 непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку та виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, щодо необґрунтованого призначення повторного проходження ВЛК позивачем у ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язання відповідача привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання ОСОБА_1 непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку, та виключення з військового обліку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 17 та 65 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Цей конституційний обов`язок реалізується через проходження громадянами України військової служби відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).
За змістом частин 3, 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За нормами частини 3-5 статті 33 Закону №2232 військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина 1 статті 34 Закону №2232).
Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 37 Закону №2232, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
Отже, обов`язки щодо взяття та виключення з військового обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
23.02.2022 року постановою Кабінету Міністрів України №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення №154), пунктом 1 якого визначено: територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони; надають громадянам України інформацію відповідно до статті 9 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом взаємодії (обміну інформацією) через інформаційні (інформаційно-телекомунікаційні) системи Мінцифри в порядку, визначеному спільним наказом Мінцифри з Міноборони.
Закон України від 16.03.2016 року № 1951-VIII "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" (далі Закон №1951-VІІІ) визначає правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти).
Приписами статей 1, 2 Закону №1951- VІІІ встановлено, що Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
В частинах 8-9 статті 5 статті 5 Закону №1951-VІІІ закріплено, що органами ведення Реєстру, серед іншого, є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, які і забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Як зазначено в пункті 17-1 частини 1 статті 7 Закону №1951-VІІІ, до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.
Отже, обов`язок щодо внесення актуальних даних про військовозобов`язаного до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів належить до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
З матеріалів справи встановлено, що у спірних правовідносинах, у квітні 2022 року позивач виїхав із міста Харкова до міста Києва, де зареєструвався як внутрішньо переміщена особа.
Після цього позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для реєстрації за новим місцем проживання, де і прошов медичний огляд, за результатами якого згідно довідки військово-лікарської комісії №57/01/633, виданої 19.04.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивач визнаний непридатним до військової служби на підставі пункту "а" статті 39 графи ІІ Розкладу хвороб "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 17.11.2008 року за №1109/15800 (далі Положення №402) з виключенням із військового обліку, про що свідчить відмітка у військовому квитку позивача від 21.05.1986 року №0022593.
Отже, відомості про непридатність позивача до військової служби з виключенням із військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів повинен був вносити саме ІНФОРМАЦІЯ_9 , при якому позивач проходив ВЛК.
Проте, в межах даної справи позивачем не оскаржується бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невнесення вказаних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Разом з тим, позивачем оскаржується бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення даних про визнання ОСОБА_1 непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку та виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Проте, такого обов`язку у ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент визнання позивача непридатним до військової служби у 2022 році не виникло.
Отже, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що протиправної бездіяльності по відношенню до позивача з боку ІНФОРМАЦІЯ_8 у спірних правовідносинах судом не встановлено.
Крім того, колегія суддів зазначає, що наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800.
Абзацом 1 підпункту б пункту 20.3 Положення № 402 (чинному на момент проходження позивачем ВЛК) передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів постанови ВЛК приймаються, зокрема, такого змісту:
… б) "Непридатний":
до військової служби з виключенням з військового обліку; до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (На воєнний час приймається постанова: "Обмежено придатний до військової служби"); до військової служби за контрактом; для підготовки до участі у ММО; до участі у ММО; до служби (роботи) у миротворчому персоналі; до навчання у ВВНЗ; до служби у плавскладі ВМС Збройних Сил України, морській піхоті, високомобільних десантних військах, спеціальних спорудах, водолазом, водолазом-глибоководником, акванавтом, підрозділах спеціального призначення; до навчання в учбовій частині за спеціальністю водолаза, водолаза-глибоководника, акванавта; до підводного водіння танків; до роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; до служби у військовому резерві (при цьому постанова про придатність до військової служби не приймається); до служби на підводних човнах, придатний до служби на надводних кораблях (при цьому постанова про придатність до військової служби не приймається); до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців (постанова приймається у воєнний час); до подальшого проходження зборів (постанова приймається щодо призваних на збори військовозобов`язаних, резервістів).
Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ВЛК ТЦК та СП; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України; Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії (п.п. 2.5.1).
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом МОУ від 14.08.2008 №402, визначено обов`язок лікарів провести медичний огляд для вивчення та оцінки стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, відповідно до п. 3.2 якого кожний військовозобов`язаний під час дії правового режиму воєнного стану оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей.
Медичний огляд військовозобов`язаних під час мобілізації, на особливий період проводиться в порядку, встановленому главою 3 розділу ІІ Положення № 402.
Підпунктом 3.3 пункту 3 глави 3 розділу І Положення №402 зазначено, що штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) визначено, зокрема: - скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення»; - скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим; - дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
З урахуванням вищезазначеного, відповідно до законодавчих, нормативних та керівних документів, військово-лікарські комісії (штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі)) мають свої окремі структурні підрозділи, штат, порядок формування, підпорядкованість та підзвітність.
ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до законодавчих, нормативно-правових актів та керівних документів - не наділений повноваженнями втручатись у робочу діяльність військово-лікарської комісії, здійснювати контроль, керівництво над будь-якою ВЛК, а також надавати оцінку висновкам, діям чи бездіяльності членів військово-лікарської комісії.
Отже, у разі наявності сумніву у позивача щодо правильності висновку, щодо його придатності, проведення повторного або контрольного медичного огляду - позивач має право звернутись до вищої штатної ВЛК (ВЛК регіонів або Центральної військово-лікарської комісії) для перегляду відповідного висновку, оскільки постанова військово-лікарської комісії (ВЛК) регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК, а постанови Центральної військово-лікарської комісії (ЦВЛК) можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Таким чином позивач, вважаючи неправильними висновки лікарів про його придатність до військової служби, вправі ініціювати їх перегляд відповідними штатними ВЛК, оскільки виключно на військово-лікарські комісії покладений обов`язок щодо проведення військово-лікарської експертизи для визначання придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та військовозобов`язаних.
З матеріалів справи вбачається, що у червні 2025 року позивач повернувся до міста Харкова та звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 у АДРЕСА_1 , де йому повідомили про необхідність повторно пройти медичний огляд ВЛК, який позивач пройшов та отримав статус "придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах, установах, медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони" (на підставі рішення ВЛК від 25.08.2025 року).
Отже, позивач добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_8 та пройшов медичний огляд ВЛК, де був визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах, установах, медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони.
Під час розгляду вказаного публічно-правового спору позивачем не доведено вчинення ним дій, спрямованих на оскарження вказаного рішення ВЛК.
Доказів звернення до відповідача із заявою щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про виключення позивача з військового обліку рішенням попереднього медичного огляду ВЛК від 19.04.2022 року, матеріали справи не містять.
Колегія суддів зазначає, що у даній справі суд не перебирає повноваження ВЛК та не надає власну оцінку поставленому діагнозу щодо наявності підстав для визнання позивача таким, що непридатний до військової служби, а лише перевіряє дотримання процедури внесення відомостей про позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно визнання його не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку згідно поданих документів, які оформлені відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, місять всі необхідні реквізити та відомості, а також гербові печатки відповідача.
Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 806/526/16 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (рішення Верховного Суду у справі № 826/10085/16).
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодзгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зробив правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.
При цьому, під час розгляду справи позивач не надав до суду належних доказів, що з боку відповідача було допущено будь-які порушення під час проходження медичного огляду ВЛК, за результатом якого було складено висновок про придатність позивача до військової служби у військових частинах забезпечення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення даних про визнання ОСОБА_1 непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку та виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, щодо необґрунтованого призначення повторного проходження ВЛК позивачем у ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язання відповідача привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання ОСОБА_1 непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку, та виключення з військового обліку.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 по справі № 520/23994/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 по справі № 520/23994/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   В.В. Катунов