П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5984/25	

Категорія 112010103	Головуючий у суді І інстанції: Величко А.В. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Миколаїв	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюк Г.В.	
суддів: 	Федусик А.Г.	
 	Шляхтицький О.І.	

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що у квітні 2025 року він звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з урахуванням ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". За принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області рішенням від 10.04.2025 відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з не підтвердженням факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся до суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за № 143650011510 від 10.04.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Одеській державній академії холоду з 02.07.1991 по 13.06.1996 та повторно розглянути заяву від 02.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити в позовних вимогах Позивачу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Житомирській області зазначає, що висновки суду є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України.
Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому вказує на те, що апеляційна скарга Головного управління ПФУ в Житомирській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.11.2025р. по адміністративній справі № 400/5984/25 не містить жодного доказу, обґрунтування або ж посилання на порушення судом норм матеріального або процесуального права при ухвалені відповідного рішення та виключно дублює пояснення Відповідача, викладені в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.04.2025р. № 143650011510.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” із зменшенням пенсійного віку та надав документи на підтвердження права на отримання зазначеної пенсії. Позивачем було надано: паспорт, код, трудову книжку, диплом, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1989 році, військовий квиток, копію довідки військової частини № НОМЕР_1 про участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1989 році, копії довідок про заробітну плату, індивідуальні відомості про застраховану особу. Вищевказані документи свідчать про те, що позивач має 37 років 02 місяці її днів страхового стажу є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 
На дату звернення за призначенням пенсії вік позивача складав 54 роки її місяців 4 дні. 
Право на отримання пенсії, відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” із зменшенням пенсійного віку виникло 29.04.2025 року. 
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.04.2025р. № 143650011510, яким було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” у зв`язку не підтвердженням факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Вищевказане рішення мотивоване тим, що надана довідка від 06.07.1993р. № 421 не відповідає вимогам форми довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988р. № 122 та не підтверджена первинними документами. Також, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.04.2025р. № 143650011510 позивачу було: відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання в Одеській державній академії холоду та при обрахунку страхового стажу безпідставно не враховано період строкової військової служби згідно військового квитка.
Не погоджуючись із таким Рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач 1 неналежно розглянув заяву позивача від 02.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняв протиправне рішення №143650011510 від 10.04.2025, яким відмовив у призначенні такої пенсії.
П`ятий апеляційний адміністративний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-ІV).
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 26 Закону України від 09.03.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ( далі - Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Закон № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.
Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону № 1058-ІV із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до ст. 15 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 року № 796- ХІІ або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Законом України №796-ХІІ визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.
Відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого у ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно частини 1 статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” “пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку”.
Єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Зазначений правовий висновок зокрема міститься в постановах Верховного Суду від 02.11.2018 у справі № 398/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/45186/18), від 31.10.2018 у справі № 212/12245/13-а (адміністративне провадження № К/9901/1087/18).
На підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивачем, окрім посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1989 році, було надано військовий квиток, в якому міститься запис про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період проходження військової служби та довідку в/ч № НОМЕР_1 від 06.07.1993р. № 421 про участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1989 році.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1. “Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"”, який затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, і довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, це різні документи.
Позивачем були надані достатні докази на підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання в Одеській державній академії холоду, суд першої інстанції зазначив, що згідно записів в трудовій книжці: в період з 13.06.1990р. 30.11.1990р. позивач працював монтажником в Одеському РСУ, 01.12.1990 р. та останнього було зараховано на підготовче відділення Одеської державної академії холоду, 02.07.1991р. позивача було зараховано на 1 курс факультету холодильної техніки Одеської державної академії холоду, яку позивач закінчив 13.06.1996 р. та отримав диплом спеціаліста. Жодної невідповідності щодо періодів навчання та періодів робота позивача трудова книжка не містить. Щодо наявності виправлення у номері наказу на зарахування на 1 курс факультету холодильної техніки Одеської державної академії холоду № 183 п/о від 02.07.1991р. суд вказує.
Відповідно до статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.
Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.
Відповідач не врахував, що недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Разом з тим, страховий стаж, набутий до 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” (далі – Порядок №637).
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до сторінки 7 трудової книжки НОМЕР_2 від 10.08.1987 року 01.09.1993 року позивача переведено на 4 курс заочного факультету та з 15.10.1993 року він почав працювати слюсарем-ремонтником.
Зарахування навчання за заочною формою здобуття освіти до стажу постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 не передбачено.
Таким чином, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період навчання за денною формою в Одеській державній академії холоду з 02.07.1991 по 01.09.1993 року, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 10.08.1987 року.
Разом з тим, період з 02.09.1993 року по 13.06.1996 року не підлягає зарахуванню, оскільки позивач проходив навчання на заочній формі, та працював під час такого навчання, що зокрема підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 від 10.08.1987 року, а за таких умов стаж підтверджується саме трудовою діяльністю.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у зобов`язані Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Одеській державній академії холоду з 02.09.1993 року по 13.06.1996 року.
Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу періоду проходження військової служби з 10.06.1988 до 23.05.1990, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абзацом другим пункту 1статті 8 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України “Про оборону України”, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України “Про оборону України”, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Згідно з розрахунку пенсії за віком позивача Форма РС у періоди з 10.06.1988 року по 23.05.1990 року відповідачем було зараховано до страхового стажу періоди військової строкової служби. Відтак, період проходження позивачем військової служби з 10.06.1988 по 23.05.1990 вже зараховано до страхового стажу позивача.
В свою чергу, як вже зазначалось судом, усі записи в трудовій книжці позивача виконано належним чином, жодних виправлень, пошкоджень не містять.
При цьому, в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії не зазначено про наявність будь-яких сумнівів щодо правильності чи точності внесених до трудової книжки записів щодо його роботи.
Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період навчання, які відповідають вимогам законодавства.
Ураховуючи викладене, суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та самостійно робити висновки з питань, які не були предметом його розгляду, і, тим паче, ухвалювати з цих питань рішення.
Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст.129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.
Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
За таких обставин, відповідач 1 неналежно розглянув заяву позивача від 02.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняв протиправне рішення №143650011510 від 10.04.2025, яким відмовив у призначенні такої пенсії.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Разом з тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачу пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Отже, заявлений позов слід задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 за № 143650011510 від 10.04.2023 про відмову у призначенні пенсії позивача та зобов`язання відповідача 1 зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Одеській державній академії холоду за денною формою та повторно розглянути заяву позивача від 02.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, - задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року по справі № 400/5984/25 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Одеській державній академії холоду з 02.09.1993 року по 13.06.1996 року, - скасувати.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Одеській державній академії холоду з 02.09.1993 року по 13.06.1996 року.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року по справі № 400/5984/25, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   А.Г. Федусик