Справа № 127/14140/26
Провадження № 1-кп/127/356/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 , 
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 42026022110000089 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Летичів Хмельницької області, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою професійною освітою, неодруженої, працевлаштованої, раніше несудимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, –
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 під час дії воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджений та неодноразово продовжений в Україні, триває на даний час, вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_4 14.02.2026, близько 22 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: м. Вінниця, вулиця Стеценка 75а, у нічному клубі «Мода Бар» у кабінці туалету помітила мобільний телефон марки «iPhone 17 Black, 256 GB», що належить неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відпочивала у даному нічному клубі та незадовго до цього залишила вказаний мобільний телефон без нагляду.
ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що майно належить іншій особі, яка нещодавно знаходилась біля вищевказаного місця та залишила його і може в будь- який час повернутися за ним, вирішила таємно викрасти чуже майно з метою його привласнення та подальшого використання для особистих потреб.
Реалізовуючи свій злочинний умисел та переслідуючи мету на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, не маючи на це майно ні дійсного, ні гаданого права, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з метою незаконного збагачення, викрала телефоном марки «iPhone 17 Black, 256 GB», який фактично не вийшов з володіння власника, а лише опинився без нагляду.
Після чого ОСОБА_4 разом з викраденим майном залишила місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.
Згідно з висновком експерта, ринкова вартість мобільного телефону марки «iPhone 17 Black, 256 GB» становить 38237,18 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдала неповнолітній потерпілі ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 38237,18 грн.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 не оспорювала час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкриміноване її кримінальне правопорушення, свою вину визнала у повному обсязі, підтвердила обставини їх скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодилась з кваліфікацією її дій. 
Також додатково повідомила, що перебуваючи в нічному клубі «Мода Бар» у м. Вінниці, знайшла мобільний телефон та запитала кількох своїх знайомих чи це не їх майно, в подальшому вирішила привласнити знайдений телефон. Остання не зверталася ні до адміністрації закладу з приводу знахідки телефону, ні до поліції, не намагалась самостійно розшукати власника. На наступний день поїхала та здала його до ломбарду, отримавши кошти в сумі 10 000 грн. Шкодує про скоєне та просила суд її суворо не карати. 
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, цивільний позов не подавала. Просила суд суворо не карати обвинувачену.
Вислухавши позицію прокурора та законного представника неповнолітньої потерпілої, думку обвинуваченої, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність її позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення її права оскаржити в апеляційному порядку визнані нею обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та визначені обвинуваченням обставини їх вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25 від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03 від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.
З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, враховуючи позицію сторони обвинувачення та визнання обвинуваченою вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що її дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. 
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченої до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 185 КК України відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (вчинене в умовах воєнного стану); особу обвинуваченої (раніше несудима, за місцем проживання скарг на її поведінку не надходило, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за медичною психіатричною, неврологічною, нейрохірургічною та наркологічною допомогою не зверталася). 
При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та  активне сприяння розкриттю злочину.
Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Активне сприяння розкриттю злочину полягає в наданні ОСОБА_4 під час досудового розслідування допомоги працівникам правоохоронного органу в установленні невідомих їм обставин справи та сприяння поверненню викраденого майна. 
Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, не зменшують їх суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченої, не встановлено.
За вищевикладених обставин суд, з урахуванням поведінки обвинуваченої ОСОБА_4 , а саме: визнання вини, щире каяття, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора та законного представника неповнолітньої потерпілої, дійшов переконання, що виправлення обвинуваченої та її перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо неї необхідно і доцільно призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України – у виді позбавлення волі на певний строк, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на неї відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Саме таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, а також для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Початок іспитового строку обвинуваченій необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.
Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 348/26-21 від 06.03.2026 в сумі 2290 (дві тисячі двісті дев`яносто) грн 05 коп., оскільки її проведення було обумовлено розслідуванням скоєного нею злочину. 
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 185 КК України, ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд - 
УХВАЛИВ:
Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити її покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. 
У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засуджену  ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 348/26-21 від 06.03.2026 в сумі 2290 (дві тисячі двісті дев`яносто) грн 05 коп.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2026 по справі № 127/7189/26, а саме: на телефон марки «Apple» моделі «iPhone 17» в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1 - НОМЕР_2 , 2 – НОМЕР_3 .
Речові докази по кримінальному провадженню № 42026022110000089, а саме: 
- «microcart» об`ємом пам`яті 32GB із відеозаписом від 15.02.2026 року, з магазину «ІРеорІе», розташований за адресою: м. Вінниця, прос. Коцюбинського 9 - залишити при матеріалах кримінальної справи.
- телефон марки «Apple» моделі «iPhone 17» в корпусі чорного кольору, який поміщено до спецпакету НПУ PSP 1206745 – повернути власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Суддя: