Єдиний унікальний номер 317/4952/25
Провадження номер 2/317/162/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,
за участю:
представника позивача Лучко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кушугумської селищної об`єднаної територіальної громади в Запорізькому районі Запорізької області про визнання права власності на будинок за заповітом,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кушугумської селищної об`єднаної територіальної громади в Запорізькому районі Запорізької області про визнання права власності на будинок за заповітом.
Уточнений позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 прийняла спадщину пропискою після смерті свого чоловіка, оскільки проживала з ним в цьому будинку за однією адресою. 
На далі, ОСОБА_1 , який є онуком ОСОБА_2 , прийняв спадщину пропискою, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 проживав з нею в цьому будинку за однією адресою.
01.09.1982 ОСОБА_2 склала заповіт на ім`я ОСОБА_5 , яким заповіла все майно позивачу. Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори. При оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок відсутні, у зв`язку з чим 10.09.2025 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.
У судовому засіданні представник позивача просила задовольнити уточнений позов у повному обсязі.
Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань, відзиву до суду не надав.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.
Відповідно до копії свідоцтва про одруження №11 від 3/VI-1918, між ОСОБА_3 , 1895 р.н. та ОСОБА_6 , 1901 р.н., 03 червня 1918 року було зареєстровано шлюб.
Будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого виконавчим комітетом Малокатеринівської селищної Ради депутатів трудящих 24.12.1963 р.н., про що було зроблено запис в реєстровій книзі №2 від №264.
Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 06.09.1976 Малокатеринівською селищною радою Запорізького району Запорізької області, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .
На момент смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_3 за однією адресою у вищезазначеному будинку.
Після смерті ОСОБА_3 , будинок був успадкований ОСОБА_2 , проте належним чином не оформлений.
Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 13.06.1983 Малокатеринівською селищною радою Запорізького району Запорізької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_2  відкрилась спадщина на спадкове майно, у тому числі, у вигляді: житлового будинку з господарськими спорудами в   АДРЕСА_1 .
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 255 вбачається, що спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за заповітом прийняв її онук – позивач ОСОБА_1 , про що ним складено заяву, зареєстровану 13.06.1983.
Окрім позивача, спадкоємців за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 немає.
В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 01 вересня 1982 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Малокатеринівської селищної ради, 01.09.1982, зареєстрований в реєстрі №119, відповідно до якого ОСОБА_2 зробила заповідальне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_5 .
Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
На теперішній час заповіт від 01.09.1982, складений спадкодавцем ОСОБА_2 , є дійсним, ніким не оспореним.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову.
Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 10 вересня 2025 року вихідний № 1174/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 . 
Причиною для відмови у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії стало те, що документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, надані не були, право власності не зареєстровано.
Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.
Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Як встановлено положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок».
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Тобто, записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Відповідно до даних погосподарської книги, головою домогосподарства за адресою:   АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 , 1895 р.н.
На момент смерті ОСОБА_3 , з ним за однією адресою у вище зазначеному будинку, проживала його дружина ОСОБА_2 , 1901 р.н., до якої у перейшло право власності на вищезазначений будинок, проте не було належним чином оформлене.
Згідно з довідкою Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 1901 року по день своєї смерті – ІНФОРМАЦІЯ_3 . На момент смерті з померлою ніхто не був зареєстрований.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно – це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації.
Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивача на спадщину, відкриту після смерті бабусі та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність у нього відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», ст.ст. 182, 203, 1216-1218, 1220, 1222, 1233, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 247, 258-259, 263-265, 273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Кушугумської селищної об`єднаної територіальної громади в Запорізькому районі Запорізької області (ЄДРПОУ: 24912102, адреса: 70450, Запорізька область, Запорізький район, с-ще Кушугум, вул. Соборна, буд. 23) про визнання права власності на будинок за заповітом – задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. А загальною площею 47,8 кв. м., житловою площею 31,1 кв. м., вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Б.В.», літ. Е гараж, №1 паркан, №2 водопровід, №3 Басейн, літ. пг погріб, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Громова