Головуюча суддя у 1-й інстанції: ОСОБА_1 	Справа № 761/9536/23	
Доповідач: ОСОБА_2 	Провадження №11-кп/991/61/26	

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2026 року	місто Київ	

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
захисника ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , подану на вирок Вищого антикорупційного суду від 19 листопада 2025 року, ухвалений у кримінальному провадженні №42021000000001761, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; з вищою освітою; на момент інкримінованих подій обіймав посаду старшого оперуповноваженого третього відділу Управління оперативного забезпечення розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного оперативного управління Центрального апарату Державного бюро розслідувань; учасника бойових дій; одруженого, маючого неповнолітню дитину; не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 Кримінального кодексу України /далі - КК/,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ; з вищою освітою; на момент інкримінованих подій обіймав посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього відділу Управління оперативного забезпечення розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного оперативного управління Центрального апарату Державного бюро розслідувань, а також виконуючого обов`язки керівника третього відділу цього Управління; одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей; не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 КК,
В С Т А Н О В И Л А:
І. Вступ
1. Ця справа стосується перегляду в апеляційному порядку вироку суду, яким старшого оперуповноваженого третього відділу Управління оперативного забезпечення розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного оперативного управління Центрального апарату Державного бюро розслідувань /далі - ДБР/ ОСОБА_6 /далі - Обвинувачений 1/ і старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах третього відділу Управління оперативного забезпечення розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного оперативного управління Центрального апарату ДБР ОСОБА_7 /далі - Обвинувачений 2/ визнано невинуватими у провокації підкупу та зловживанні впливом й виправдано у зв`язку з відсутністю в їхніх діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370 і ч. 1 ст. 369-2 КК.
1.1. Необхідність перевірки законності, обґрунтованості та вмотивованості наведеного рішення виникла у зв`язку з його оскарженням стороною обвинувачення.
1.2. У даній справі суду апеляційної інстанції необхідно було відповісти на доводи апеляційної скарги, які стосувалися тверджень про недопустимість доказів, неповноту судового розгляду в частині дослідження доказів, провокацію злочину.
1.3. За результатами апеляційного перегляду колегія суддів хоч і вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність провокації, але встановила, що кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України /далі - КПК/ підлягає закриттю.
ІІ. Рух справи (процедура)
2. 17.03.2023 слідчим Служби безпеки України /далі - СБУ/ було складено та прокурором Офісу Генерального прокурора /далі - ОГП/ затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42021000000001761, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань /далі - ЄРДР/ 20.08.2021 щодо вчинення трьома обвинуваченими кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370 і ч. 1 ст. 369-2 КК (т. 1 а. с. 1-40).
3. 20.03.2023 зазначений обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів досудового розслідування, вручених 17.03.2023 обвинуваченим за участю їх захисників, надійшов до Шевченківського районного суду міста Києва (т. 1 а. с. 1, 41, 57-63, 86).
4. 08.08.2023 Верховним Судом постановлено ухвалу, якою кримінальне провадження №42021000000001761 передано на розгляд із Шевченківського районного суду міста Києва до Вищого антикорупційного суду (т. 1 а. с. 242-245), після чого 15.08.2023 його матеріали надійшли до Вищого антикорупційного суду (т. 2 а. с. 5).
5. 06.12.2023 Вищий антикорупційний суд постановив ухвалу, якою судове провадження щодо одного з обвинувачених /далі - Особа_1/ у цьому кримінальному провадженні зупинив до його звільнення з військової служби (т. 2 а. с. 211).
6. 19.11.2025 суд щодо Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 ухвалив виправдувальний вирок (т. 13 а. с. 1-87).
7. 18.12.2025 зазначений вирок в апеляційному порядку оскаржив прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 (т. 13 а. с. 91-112, 116), після чого 23.12.2025 матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою надійшли до суду апеляційної інстанції (т. 13 а. с. 116).
8. 29.12.2025 захисник обох обвинувачених ОСОБА_8 до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду /далі - Апеляційна палата/ подав письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора (т. 13 а. с.133-141).
9. Суд апеляційної інстанції про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомляв захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , вказуючи на можливість їх участі в судовому розгляді (т. 13 а. с. 120-121, 149, 155, 180-181, 198), але до суду ОСОБА_10 не прибув, повідомивши, що не здійснює захисту ОСОБА_6 оскільки його право на зайняття адвокатської діяльністю зупинено (т.13 а. с. 146-146). Захисник ОСОБА_8 , який в Апеляційній палаті здійснював захист Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2, приймав участь у всіх судових засіданнях, які відбулися в ході апеляційного перегляду (т. 13 а. с. 183-185, 213-215, 217-219, 235-237, 244-246).
III. Короткий зміст судового рішення
10. Згідно з вироком Вищого антикорупційного суду від 19.11.2025 ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнано невинуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 КК, та виправдано у зв`язку із відсутністю в їх діях складу кримінальних правопорушень.
10.1. Зазначене рішення мотивоване, зокрема: (1) наявністю підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, для закриття кримінального провадження, оскільки складення, затвердження, вручення та направлення до суду обвинувального акту відбулося поза межами строку досудового розслідування; (2) недопустимістю всіх доказів, здобутих унаслідок провокації злочину; (3) відсутністю в діях обвинувачених ознак складу інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК; (4) наявністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК, і складу відповідного злочину в діях Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2, оскільки вони були наслідком провокації.
10.2. В ухваленому вироку колегія суддів також вирішила питання щодо належності та допустимості доказів, процесуальних витрат, долі вилучених коштів, накладених арештів на майно (т. 13 а. с. 85-87).
IV. Вимоги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
11. Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок і ухвалити новий, яким визнати Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 винуватими у провокації підкупу та зловживанні впливом, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 КК, із призначенням кожному з них остаточного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі зі штрафом сімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
11.1. В апеляційній скарзі стверджується про: (1) відсутність підстав для закриття провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК; (2) відсутність зв`язку між подією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК, діями ОСОБА_11 щодо повідомлення ним неправдивих відомостей та імітування обставин вчинення ОСОБА_12 злочину; (3) наявністю в діях ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК; (4) невідповідність матеріалам справи висновку суду, що дії Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 спрямовані на перевірку та викриття протиправної діяльності представників Львівської обласної прокуратури; (5) наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК, оскільки обвинувачені підбурили ОСОБА_12 на прийняття пропозиції та одержання такої вигоди, щоб потім його викрити; (6) не причетність ОСОБА_11 до ініціювання жодної з ситуацій, які стали предметом кримінально-правової оцінки, а вчинення ним дій у межах сценарію, повністю сформованого ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (т. 13 а. с. 91-112).
11.2. У судових засіданнях прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу з мотивів, наведених у ній.
V. Узагальнені позиції інших учасників судового провадження
12. Інші учасники судового провадження висловили свої аргументи.
12.1. Захисник заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши у своїх письмових запереченнях, що: (1) дії Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 були спрямовані в першу чергу на перевірку достовірності інформації, яку повідомляв їм ОСОБА_11 , зокрема, щодо дійсного ведення ним перемовин із ОСОБА_12 про передачу неправомірної вигоди, яка (за результатами такої перевірки) не підтвердилася; (2) ОСОБА_7 і ОСОБА_6 діяли в умовах повідомленої їм ОСОБА_11 інформації щодо ініціативного прохання ОСОБА_12 про надання йому грошових коштів за сприяння у знятті арешту із земельної ділянки; (3) кваліфікація дій обвинувачених за cт. 369-1 КК виключає кваліфікацію їх дій за ст. 370 КК, ураховуючи відмінності суб`єктивної сторони вказаних злочинів; (4) в діях обвинувачених відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ст. 369-2 КК і ст. 370 КК; (5) в апеляційній скарзі прокурором не вказано, які встановлені судом фактичні обставини суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам, а її зміст зводиться до заперечення правильності правової оцінки судом таких встановлених фактичних обставин (т. 13 а. с. 133-141). Крім того, в судовому засіданні вказав про наявність підстав для закриття кримінального провадженні у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК оскільки ні захисників, ні обвинувачених не повідомлялося про завершення досудового розслідування 06.03.2022 і, як наслідок, строк досудового розслідування сплинув.
12.2. Обвинувачений 1 та Обвинувачений 2 підтримали свого захисника й зазначили, що про завершення досудового розслідування 06.03.2022 їх ніхто не повідомляв жодним чином, а їх дії були спрямовані на виконання своїх службових обов`язків з викриття кримінальних правопорушень.
VI. Межі перегляду оскаржуваного рішення
13. Рішення суду має бути законне, обґрунтоване і вмотивоване (ч. 1 ст. 370 КПК).
13.1. Виходячи зі змісту положень ч. 1 ст. 22, ч. ч. 1, 3 ст. 26, ч. 1 ст. 404 КПК, перегляд вироку здійснюється в межах прохальної частини та доводів апеляційної скарги.
13.2. Тому, під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку перевіряються доводи апеляційної скарги щодо: (1) складення, затвердження, вручення та направлення до суду обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні в межах строку досудового розслідування; (2) провокації злочину; (3) існування події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК, та наявності в діях Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 ознак складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 369-2 і ч. 2 ст. 370 КК.
VII. Встановлені обставини та їх оцінка колегією суддів
14. Надаючи оцінку обставинам, установленим судом першої інстанції, та зробленим висновкам, колегія суддів виходить із такого.
(§1) Щодо відсутності підстав для ухвалення виправдувального вироку
15. В апеляційній скарзі прокурор вказував на відсутність підстав для ухвалення виправдувального вироку, оскільки ніхто не провокував вчинення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 злочину, адже: (1) подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК, не є результатом провокативних дій ОСОБА_11 , зокрема, наслідком повідомлених ним неправдивих відомостей та наслідком імітування обставин вчинення ОСОБА_12 злочину; (2) Обвинувачений 1 та Обвинувачений 2 вчинили дії, які мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 369-2 КК; (3) висновки суду про те, що дії Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 спрямовані на перевірку й викриття протиправної діяльності представників Львівської обласної прокуратури суперечать матеріалам справи; (4) ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підбурили ОСОБА_12 на прийняття пропозиції та одержання неправомірної вигоди, щоб потім його викрити, а тому наявні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК; (5) ОСОБА_11 не був ініціатором жодної із ситуацій, які стали предметом кримінально-правової оцінки, а діяв у межах сценарію, сформованого Обвинуваченим 1 та Обвинуваченим 2.
15.1. Захисник та присутні в судовому засіданні обвинувачені стверджували про наявність провокації, враховуючи, що: (1) ОСОБА_11 сам звернувся до представника ДБР ОСОБА_13 у зв`язку із вимаганням у нього, з його слів, працівниками Львівської обласної прокуратури неправомірної вигоди в розмірі 5000 дол США; (2) з метою перевірки достовірності вказаної інформації контактну інформацію ОСОБА_11 було передано ОСОБА_7 , який її надіслав ОСОБА_6 з вказівками зателефонувати, поспілкуватися та перевірити достовірність інформації; (3) дії Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 були спрямовані на перевірку достовірності інформації, яку повідомляв ОСОБА_11 , щодо перемовин із ОСОБА_12 про передачу неправомірної вигоди, яка за результатами перевірки в частині земельної ділянки в Львівській області не підтвердилася; (4) надалі було досягнуто домовленостей, що ОСОБА_11 буде допомагати в оперативно-розшуковій діяльності, зокрема, участі у виявленні кримінальних правопорушень та їх документуванні; (5) ОСОБА_6 під час зустрічей попереджав ОСОБА_14 про заборону провокування ОСОБА_12 ; (6) ОСОБА_11 як викривач надіявся на успішне викриття прокурора в отриманні винагороди; (7) кримінальне провадження відносно вимагання ОСОБА_12 неправомірної вигоди не зареєстровали через відсутність фіксації такого вимагання та провокативні дії ОСОБА_11 .
15.2. В ухваленому вироку суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність ухвалення виправдувального вироку, вважаючи, що мала місце провокація на вчинення злочину, оскільки: (1) всі дії та обставини, які стали підставою для пред`явлення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 КК, як і саме кримінальне провадження №42021000000001761, розпочате з цього приводу, є результатом провокації злочину; (2) всі докази, здобуті в межах кримінального провадження, недопустимі, оскільки отримані внаслідок провокації злочину.
15.3. За підсумками апеляційного перегляду, в ході якого суд апеляційної інстанції повторно дослідив докази, які стосуються вищезазначених доводів сторін та висновків Вищого антикорупційного суду, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_15 відсутні ознаки провокування Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 на вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим не було підстав для ухвалення в кримінальному провадженні виправдувального вироку.
15.4. Надаючи відповідну оцінку суд апеляційної інстанції виходить із того, що:
15.4.1. Під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв (ч. 3. ст. 271 КПК).
15.4.2. Європейським Судом з прав людини /далі - ЄСПЛ/ вироблено критерії, використання яких допомагає відмежовувати провокацію злочину від допустимої поведінки правоохоронних органів (рішення у справах «Баннікова проти російської федерації» від 04.11.2010, заява №18757/06, §§37-65, «Матановіч проти Хорватії» від 04.04.2017, заява №2742/12, §§123-135 і «Раманаускас проти Литви» від 20.02.2018, заява №55146/14, §§ 54-62). Так, провокація має місце тоді, коли працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. Під пасивним розслідуванням розуміється відсутність будь-яких активних дій, які би спонукали особу вчинити злочин (постанова Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №712/2374/18).
15.4.3. Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів судова практика виробила змістовний та процесуальний критерії. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін. (постанова Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №728/1357/17).
15.4.4. Відповідно до матеріально-правового тесту, який використовує ЄСПЛ, суд під час розгляду обґрунтованого твердження заявника про провокацію насамперед має встановити, чи мали органи влади вагомі підстави для початку таємної операції. Зокрема, правоохоронні органи мають продемонструвати, що володіли конкретними об`єктивними та перевіреними доказами підготовки або вчинення злочину до їх втручання [рішення у справах «Чохонелідзе проти Грузії» (Tchokhonelidze v. Georgia) від 28.06.2018, заява №31536/07, §44, «Фурхт проти Німеччини» (Furcht v. Germany) від 23.10.2014, заява №54648/09, §51]. Крім того, матеріально-правовий тест передбачає перевірку наявності у заявника будь-яких прихованих мотивів звернутися до органів державної влади і співпрацювати з ними [рішення у справах «Чохонелідзе проти Грузії» (Tchokhonelidze v. Georgia) від 28.06.2018, заява №31536/07, §44 і «Мілінієнне проти Литви» (Miliniene v. Lithuania) від 24.06.2008, заява №74355/01, §39).
15.4.5. Верховний Суд у свою чергу сформував критерії перевірки наявності чи відсутності провокації корупційного злочину, згідно з якими слід з`ясувати такі питання: (1) чи існували підстави для початку кримінального провадження щодо особи; (2) чи мав заявник, котрий повідомив про протиправні дії, приховані мотиви для цього; (3) чи обґрунтовано проведені негласні слідчі (розшукові) дії /далі - НС(Р)Д/ щодо обвинуваченого; (4) якою була поведінка останнього й особи, що співпрацювала з правоохоронними органами; (5) яким був вплив цих органів на вчинення особою дій, за які її притягнуто до кримінальної відповідальності (постанова Верховного Суду від 18.04.2024 у справі №167/498/22).
15.4.6. Про провокацію злочину може йтися тоді, коли правоохоронні органи штучно створили ситуацію, з метою спонукати особу до вчинення злочину. Однак, якщо правоохоронні органи лише долучилися до фіксації і розслідування на певному етапі розвитку подій, зокрема після подання особою заяви про вчинення злочину, це свідчить про їх пасивну роль, яка проявилася лише у належній фіксації вчинюваного кримінального правопорушення (постанова Верховного Суду від 12.08.2025 у справі №991/1710/22).
15.4.7. Саме по собі застосування спеціальних методів розслідування, зокрема легендованих операцій не є провокацією злочину, а використання судом доказів, одержаних у такий спосіб автоматично не свідчить про порушення права на справедливий судовий розгляд згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні від 05.02.2008 року у справі «Романаускас проти Литви». Вказані докази можуть вважатися допустимими за умови наявності адекватних і достатніх гарантій проти зловживань, зокрема чіткого та передбачуваного порядку санкціонування, здійснення відповідних оперативно-слідчих заходів і контролю за ними (рішення у справах «Класс і інші проти Німеччини» від 06.09.1978 і «Худобін проти росії» від 26.10.2006). За умови дотримання вказаних гарантій вплив поліції на хід подій з використанням «моделі симуляції злочинної поведінки», коли поліція приєднується до протиправної поведінки, а не ініціює її, розцінюється судом не як провокація, а як таємна робота, що не містить ознак зловживань із огляду на обов`язок правоохоронних органів протидіяти злочинам як небезпечному соціальному явищу (рішення у справі «Мілінііне проти Литви» від 24.06.2008) (постанова Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №132/2325/20).
15.5. Під час апеляційного перегляду було встановлено, що хоча саме ОСОБА_15 першим звернувся до ДБР, повідомивши, що у нього ОСОБА_12 вимагає неправомірну вигоду, обставини чого не підтвердилися. Однак у подальшому саме дії Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 були спрямовані на надання неправомірної вигоди ОСОБА_12 з метою вирішення питання про знаття арешту з земельної ділянки та закриття кримінального провадження, ураховуючи наведені нижче факти.
15.5.1. Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції повідомив, що: (1) ОСОБА_11 йому знайомий як особа, яка тривалий час співпрацює з правоохоронними органами з метою викриття корупційних правопорушень за винагороду; (2) ОСОБА_11 , працюючи в ОСОБА_13 різноробочим, попросив звести його з працівниками ДБР, оскільки працівники Львівської обласної прокуратури, з його слів, вимагають за якусь земельну ділянку у м. Львові від нього п`ять тисяч доларів; (3) у зв`язку з цим свідок передав контакт ОСОБА_11 знайомому ОСОБА_16 , який очікував призначення на посаду в ДБР (т. 12 а. с. 101-104).
15.5.2. Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції надав показання, згідно з якими: (1) від свого знайомого ОСОБА_13 дізнався про ОСОБА_11 , обізнаного з фактами вимагання неправомірної вигоди й готовністю стати заявником; (2) під час розмов ОСОБА_11 розповів про існування декількох ситуацій, які стосуються вимагання у нього неправомірної вигоди, в тому числі прокурорами Львівської області, та просив познайомити його з керівництвом Центрального апарату ДБР; (3) після наполягань і дзвінків від ОСОБА_11 свідок зателефонував в ДБР ОСОБА_17 і повідомив викладені ОСОБА_11 обставини та надав його номер телефону (т. 12 а. с. 67-72).
15.5.3. У суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 повідомив, що: (1) працюючи керівником одного з управлінь Головного оперативного управління ДБР, обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_18 перебували у його підпорядкуванні; (2) в ході спілкування з ОСОБА_16 , той запитав, чи йому цікаво поспілкуватися з людиною, яка володіє інформацією про корупцію серед керівництва Львівської обласної прокуратури; (3) свідок сказав, що йому таке спілкування цікаве лише за умови, якщо інформація відповідає дійсності, після чого ОСОБА_16 надіслав йому контакт ОСОБА_11 , який ОСОБА_17 переслав підлеглому ОСОБА_18 з вказівкою поспілкуватися з людиною, щоб перевірити достовірність інформації та визначити можливість її подальшого опрацювання (т. 12 а. с. 115-117).
15.5.4. 20.08.2021 ОСОБА_11 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою від 19.08.2021, просячи в ній притягнути до кримінальної відповідальності співробітників ДБР на ім`я ОСОБА_19 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_20 ( ОСОБА_7 ), оскільки вони пропонують йому за грошові кошти вчинити провокацію підкупу прокурора та заступника прокурора Львівської області, а також проводять інструктаж ОСОБА_11 , надають «теми для спілкування» та обіцяють компенсувати поточні витрати (т. 2 а. с. 243). 20.08.2021 за цією заявою до ЄРДР були внесені відомості під №42021000000001761 із правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 364 КК (т. 2 а. с. 237).
15.5.5. Обвинувачений 1 у розмові 19.10.2021 повідомив ОСОБА_11 : «Ну да. ОСОБА_27 дает первую часть, если вопрос решиться ОСОБА_27 отблагодарит» і «... Ему надо сейчас самое главное распетлять вот с этим вопросом, чтоб арест сняли...» (т. 9 а. с. 100).
15.5.6. Після зазначеної розмови 19.10.2021 відбулося спілкування Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 з ОСОБА_11 , у ході якого: (1) Обвинувачений 2 зазначив: «та есть уже и ты же не прийдешь и скажешь давай другую, и третью, и пятую. Пусть идет разговор своим чередом», на що (2) Обвинувачений 1 відповів: «Это мы кидаем, чтобы ОСОБА_27 распетлялся по своему вопросу», після чого Обвинувачений 2 погодився: «Ну у ОСОБА_27 заберем и передадим, чтобы вопрос решить» (т. 9 а. с. 103).
15.5.7. Надалі 19.10.2021 відбулася розмова між ОСОБА_11 і Особа_1, до якої пізніше доєднався ОСОБА_6 , в ході якої (1) ОСОБА_11 зазначив: «Я еще хочу уточнить интерес! Хотя бы знать момент своей благодарности», (2) на що Особа_1 відповів: «Ну называй», (3) після чого ОСОБА_14 вказав: «Ну я не знаю. Ты мне тогда говорил по телефону. Ну чтобы тебе не было накладно. Я сейчас еду разговариваю, потом приезжаю сюда заполнять разные бумажки, и я бы хотел иметь половину. Потому что у меня была днюха, ОСОБА_21 сказал, что закинул мне деньги, но они до сих пор не пришли», (4) у відповідь на це Особа_1 (а) спочатку повідомив: «Ну я могу с продажи тебя отблагодарить. Ну нормально будет?», (б) а пізніше уточнив: «Ну смотри, когда надо будет давать вторую часть денег, тогда я твою долю дам» і «ОСОБА_29, давай я попробую до продажи с тобой эту ситуацию закрыть. Ну крайний вариант я тебе с продажи двушку. Это нормально?», після чого ОСОБА_14 йому відповів: «Ну нормально, если две с половиной дашь! Нормально? А что ОСОБА_21 сказал, прийдет?», на що Особа_1 відповів: «Подождите сказал, я сейчас буду» і «Мне предложил ОСОБА_28 решить вопрос, главное чтобы у тебя там был хороший контакт»; (5) Обвинувачений 1, який підійшов пізніше, зазначив: «Должно быть бомба. Ну как ты попросил, чтобы не на первой», на що Особа_1 відповів: «Ну да, когда снимут арест и закроют, тогда» (т. 9 а. с. 105-106).
15.5.8. Зі змісту вищевказаних діалогів чітко вбачається прагнення Обвинуваченого 1 та Обвинуваченого 2 допомогти Особа_1 за участі ОСОБА_11 через ОСОБА_12 вирішити питання з накладенням арешту на земельну ділянку й лише після цього здійснювати дії, направлені на фіксування у рамках іншої ситуації фактів передачі неправомірної вигоди згаданому прокурору Львівської обласної прокуратури.
15.5.9. Згідно з рапортом керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_22 від 28.09.2021, адресованого Генеральному прокурору, вбачається, що 28.09.2021 ОСОБА_12 доповів про те, що до нього зателефонував його знайомий ОСОБА_23 і повідомив про намір передати ОСОБА_12 5000 доларів США неправомірної вигоди за вирішення питань у зв`язку з виконанням службових обов`язків (т. 3 а. с. 5). 29.09.2021 до ЄРДР внесено відомості за №42021000000002006 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 364 КК (т. 3 а. с. 8).
15.5.10. 21.10.2021 постановою прокурора Офісу Генерального в межах кримінального провадження №42021000000001761 від 20.08.2021 змінено попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а саме кваліфікацію дій невстановленої групи осіб з ч. 2 ст. 364 КК на ч. 2 ст. 370 КК (т. 3 а. с. 16-17).
15.5.11. 21.10.2021 постановою прокурора Офісу Генерального в межах кримінального провадження №42021000000002006 від 29.09.2021 змінено попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а саме кваліфікацію дій невстановленої групи осіб з ч. 2 ст. 364 КК на ч. 1 ст. 369-2 КК (т. 3 а. с. 18-19).
15.5.12. 21.10.2021 постановою прокурора Офісу Генерального матеріали кримінального провадження № 42021000000001761 від 20.08.2021 за ч. 2 ст. 370 КК об`єднуються з матеріалами кримінального провадження №42021000000002006 від 29.09.2021 за ч. 1 ст. 369-2 КК з присвоєнням їм №42021000000001761 (т. 3 а. с. 20-21).
15.5.13. За результатами проведення судово-лінгвістичної експертизи експертом складено висновок №201/1 від 25.11.2022, в якому зазначено, зокрема, що: (1) зі стенограм розмов ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Особи_1, ОСОБА_12 , які містяться у протоколах про результати аудіо-, відеоконтролю місця (за особою), у логіко-семантичному взаємозв`язку встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 спонукають, підбурюють ОСОБА_11 до здійснення пропозиції та надання (за сприяння Особи_1) грошової суми, еквівалентної 5000 доларів, двома частинами (2200 і 2100 євро), ОСОБА_12 за зняття арешту з земельної ділянки Особи_1 й закриття кримінальної справи; (2) ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з самого початку мали на меті спровокувати ОСОБА_12 допомогти у вирішенні справи за вигоду, грошову винагороду, щоб потім викрити ОСОБА_12 за прийняття пропозиції/одержання вигоди; (3) ОСОБА_11 та Особа_1 розуміють свою роль у передачі грошей ОСОБА_12 , їх призначення, мету організованих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 заходів у цілому, а саме - провокації ОСОБА_12 на прийняття вигоди у вигляді грошей за вирішення питання; (4) ОСОБА_11 зацікавлений у здійсненні задуманого, пропонує свої варіанти, всіляко сприяє реалізації заходів, не тільки бере безпосередню участь у їх втіленні, а й подекуди спонукає, зокрема, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до провокації підкупу, мотивуючи це тим, що ніхто не дізнається; (5) у висловлюваннях ОСОБА_11 , які знаходяться у наданих на дослідження аудіо-, відеоматеріалах, містяться спонукання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , Особи_1 до вчинення провокації підкупу, тобто вчинення дій з підбурення особи чи осіб на прийняття пропозиції та одержання вигоди, щоб потім викрити того, хто прийняв пропозицію, обіцянку, одержав вигоду (т. 6 а. с. 5-18).
15.6. Беручи до уваги наведені факти, які доводять: (1) незважаючи на наявність у кримінальному провадженні ініціативи знайомства з керівництвом ДБР зі сторони ОСОБА_11 , який повідомив про вимагання в нього неправомірної вигоди прокурором ОСОБА_12 , що в подальшому не підтвердилося, Обвинувачений 1 та Обвинувачений 2 продовжили з ним співпрацю й запропонували свою ситуацію для реального вирішення; (2) такою ситуацією було накладення арешту на земельну ділянку знайомого ОСОБА_6 . Особи_1, яку потрібно було вирішити шляхом зняття з неї арешту та закриття кримінального провадження; (3) розробка ситуації з земельною ділянкою та спілкування з ОСОБА_12 проводилися без заведення оперативно-розшукової справи чи будь-якої Особа _1 юридичної фіксації процесу зі сторони ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ; (4) Обвинувачений 1 та Обвинувачений 2 мали на меті спочатку через ОСОБА_12 зняти арешт з земельної ділянки в інтересах Особи_1 та закрити кримінальне провадження, й лише після цього, використовуючи іншу ситуацію, затримати його на отриманні неправомірної вимоги; (5) Особі_1 було обіцяно вирішення її питання через надання нею неправомірної вигоди, а ОСОБА_11 - виплату коштів (2000 доларів як подяку пропонував надати Особа_1, а ОСОБА_11 хотів, щоб сума подяки складала 2500 доларів) за допомогу у знятті арешту із земельної ділянки.
15.7. Таким чином, підсумовуючи наведене, саме Обвинувачений 1 та Обвинувачений 2 були ініціаторами реального вирішення запропонованого ними ж питання щодо закриття кримінального провадження та зняття арешту з земельної ділянки через ОСОБА_12 . Їх дії щодо цього, які одночасно поєднували не лише перевірку версії про причетність прокурора до вчинення злочину, але й бажання допомогти Особа_1 вирішити питання стосовно зняття арешту з земельної ділянки, не були спровоковані ОСОБА_11 .
15.8. Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів приходить до іншого висновку, аніж його дійшов суд першої інстанції (щодо наявності провокації), та вважає, що саме у випадку з намаганням вирішення питання щодо Особи_1 не було провокації з сторони ОСОБА_11 .
15.9. Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у діях ОСОБА_6 і ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК, оскільки вони самі не шукали ОСОБА_11 із метою провокації підкупу ним ОСОБА_12 , а їх дії були спрямовані лише на перевірку слів ОСОБА_11 щодо вимагання ОСОБА_12 неправомірної вигоди. Оскільки факт вимагання не підтвердився, то Обвинувачений 1 та Обвинувачений 2 зосередилися на допомозі Особі_1 у вирішенні питання з арештом земельної ділянки з подальшим створенням наступної ситуації, в ході якої й планували викрити ОСОБА_12 на отриманні неправомірної вигоди.
(§2) Щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження
16. Сторона обвинувачення доводила відсутність підстав для закриття кримінального провадження, оскільки: (1) 06.03.2022 у кримінальному провадженні, зокрема, підозрюваним ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їхнім захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування і надано можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, але станом на зазначену дату поштові відділення не працювали (послуги фактично не надавались) у зв`язку зі збройною агресію та повномасштабним вторгненням на всю територію України, у тому числі через активні воєнні дії; (2) прокурор надав рапорт слідчого ОСОБА_24 від 06.03.2022, згідно з яким цього дня він направив підозрюваним та їх захисникам відповідні листи зі згаданими вище повідомленнями; (3) прокурор особисто повідомив сторону захисту про завершення досудового розслідування за допомогою дзвінка по інтернет месенджеру та в подальшому під час особистого спілкування; (4) підстави для закриття кримінального провадження, передбачені п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, неодноразово перевірялися слідчими суддями під час розгляду клопотань про продовження строків досудового розслідування, що підтверджується змістом ухвал слідчих суддів від 03.06.2022, 04.10.2022, 02.12.2022; (5) стороною захисту питання про скасування зазначених ухвал слідчих суддів як незаконних та необґрунтованих на стадії підготовчого судового засідання не порушувалися й законність постанови про відновлення досудового розслідування від 20.05.2022 не оскаржувалася.
16.1. Сторона захисту стверджувала, що: (1) ні обвинувачені, ні їх захисники не повідомлялися про завершення досудового розслідування 06.03.2022 і доступ до матеріалів досудового розслідування у зв`язку з цим не надавався; (2) у відповіді на письмові звернення сторона обвинувачення також не зазначала про завершення досудового розслідування 06.03.2022 у кримінальному провадженні №42021000000001761.
16.2. З приводу наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстави для закриття кримінального провадження, передбаченої п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, ураховуючи, що: (1) відсутні докази особистого вручення повідомлення про завершення досудового розслідування від 06.03.2022 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисникам чи його реального направлення стороні захисту засобами поштового зв`язку або доведення змісту такого повідомлення у будь-який з інших передбачених законом способів; (2) рапорт слідчого від 06.03.2022 не підтверджує факти передачі повідомлення про завершення досудового розслідування від 06.03.2022 підприємству поштового зв`язку, його отримання ним і подальшого надсилання цього повідомлення стороні захисту й отримання його нею; (3) матеріали досудового розслідування не містять і прокурором під час судового розгляду не надано доказів, що у період з 07.03.2022 по 20.05.2022 сторона захисту фактично отримувала доступ до матеріалів досудового розслідування; (4) сторона захисту не мала реальної можливість отримати доступ до матеріалів кримінального провадження у спосіб, про який йдеться в повідомленні від 06.03.2022; (5) період з 07.03.2022 до 20.05.2022 не може враховуватися відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК як такий, що є періодом ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування, та не може не враховуватися у строк досудового розслідування; (6) продовження строку досудового розслідування в межах даного кримінального провадження відбулося з порушенням правил підсудності; (7) оскільки ухвали слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2021, від 03.06.2022, від 04.10.2022, від 02.12.2022 про продовження строку досудового розслідування постановлені з порушенням правил підсудності, то строк досудового розслідування ще 14.12.2021 не був продовжений у встановленому законом порядку й після цього він не продовжувався, через що сплинув 22.12.2021; (8) всі процесуальні дії та рішення, прийняті та вчинені відповідно після 22.12.2021, включно зі складанням, затвердженням, направленням до суду обвинувального акту, здійснювалися поза межами строку досудового розслідування. Проте, незважаючи на наведене, рішення про закриття кримінального провадження Вищим антикорупційним судом не було прийнято.
16.3. За підсумками апеляційного перегляду колегія суддів, виходячи із наведеного нижче, вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42021000000001761 було складено, затверджено та направлено до суду поза межами строку досудового розслідування, який сплив не 22.12.2021, а 21.03.2022 (останній день строку), а тому Вищий антикорупційний суд мав би закрити кримінальне провадження.
16.4. Надаючи оцінку наведеному суд апеляційної інстанції виходить із того, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК).
16.4.1. У кримінальному провадженні №42021000000001761 сторона обвинувачення стверджує про вчинення ОСОБА_7 і ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 КК, норми щодо яких містяться в розділі «Кримінальні правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг» Особливої частини закону про кримінальну відповідальність, тобто жоден із них не є тяжким чи особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи.
16.4.2. У зв`язку із цим положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК підлягають застосуванню у цьому кримінальному провадженні.
16.5. Строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (ч. 1 ст. 219 КПК).
16.5.1. Досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується, зокрема, направленням до суду обвинувального акта (п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК). Але, разом із тим, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину (п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК).
16.5.2. Оскільки 22.10.2021 сторона обвинувачення у кримінальному провадженні №42021000000001761 повідомила Особі_1, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кожним із них кримінальних правопорушень (т. 3 а. с. 131-138, 145-167, 173-180, 211-218), тому в цьому провадженні розпочався перебіг двомісячного строку, упродовж якого досудове розслідування мало бути закінчене.
16.6. Водночас, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування неможливо закінчити у строк, зазначений у п. 4 ч. 3 ст. 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених п. п. 2 і 3 ч. 4 ст. 219 цього Кодексу, зокрема, до дванадцяти місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із Генеральним прокурором чи його заступниками (п. 3 ч. 3 ст. 294 КПК).
16.6.1. Суд першої інстанції правильно встановив, що 14.12.2021 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761 було продовжено до 5 (п`яти) місяців, тобто до 21.03.2022 включно (т. 4 а. с. 207).
16.6.2. Слідчими суддями у період до 21.03.2022 чи після вказаної дати, але раніше 03.06.2022, не приймалися жодні рішення з приводу продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761 на час, який би охоплював період із 22.03.2022 по 02.06.2022 включно.
16.6.3. Лише 03.06.2022 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва було постановлено ухвалу, якою строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до дев`яти місяців, тобто до 04.10.2022 (т. 2 а. с. 99-105; т. 5 а. с. 27).
16.6.4. Надалі строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761 було продовжено за рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва: до одинадцяти місяців (до 04.12.2022 включно) - ухвалою слідчого судді від 04.10.2022 (т. 5 а. с. 42) та до дванадцяти місяців (до 04.01.2023) - ухвалою слідчого судді від 02.12.2022 (т. 5 а. с. 64).
16.6.5. 20.12.2022 прокурор Офісу Генерального прокурора видав доручення №31/1/2-39474-21, яким уповноважив слідчого на здійснення повідомлення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їх захисників про завершення досудового розслідування й надання доступу до матеріалів кримінального провадження (т. 10 а. с. 4).
16.6.6. 20.12.2022 слідчий ГСУ СБУ склав листи №6/9159, № 6/9160 про повідомлення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їх захисників про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження з 20.12.2022 (т. 10 а. с. 5-6).
16.6.7. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2023 стороні захисту було встановлено строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 12.03.2023 включно (т. 10 а. с. 46).
16.6.8. 17.03.2023 було складено, затверджено, вручено обвинуваченим та засобами поштового зв`язку направлено до суду обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні (т. 1 а. с. 57-85), який отримано Шевченківським районним судом м. Києва 20.03.2023 (т. 1 а. с. 86) і в подальшому на підставі ухвали Верховного Суду від 08.08.2023 кримінальне провадження №42021000000001761 від 20.08.2021 передано на розгляд до Вищого антикорупційного суду (т. 1 а. с. 243-245).
16.7. Із наведеного вбачається, що строк досудового розслідування кримінального провадження №42021000000001761 на 22.03.2022 сплинув, оскільки станом на вказану дату рішення про його продовження ніким не було прийняте.
16.8. Роблячи вищевказаний висновок, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи прокурора про те, що з 06.03.2022 по 20.05.2022 тривало виконання вимог ст. 290 КПК, у зв`язку із чим у вказаний період перебіг строку досудового розслідування не відбувався.
16.8.1. Адже, кримінальний процесуальний закон визначає такі проміжки в часі, які не включаються у строки досудового розслідування в кримінальному провадженні, як: (1) період, упродовж якого кримінальне провадження було зупиненим; (2) період ознайомлення сторін кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК із матеріалами досудового розслідування.
16.8.2. Оскільки відсутні відомості, які б свідчили про прийняття рішень щодо зупинення кримінального провадження №42021000000001761, то судом апеляційної інстанції перевірені твердження прокурора про відкриття стороні захисту 06.03.2022 стороною обвинувачення матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні для ознайомлення.
16.8.3. Строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, дійсно не включається у строки, передбачені цією статтею [Стаття 219. Строки досудового розслідування], крім дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (ч. 5 ст. 219 КПК).
16.8.4. День направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування має рахуватися у строк досудового розслідування (постанова Верховного Суду від 24.10.2022 у справі №216/4805/20).
16.9. Як правильно було встановлено судом першої інстанції, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761 на період з 07.03.2022 до 20.05.2022 у зв`язку з ознайомленням сторони захисту з матеріалами такого розслідування згідно з ч. 5 ст. 219 КПК не зупинявся, оскільки сторону захисту відповідно до вимог КПК у наведений період не було повідомлено стороною обвинувачення про завершення досудового розслідування й вона не отримувала доступу до матеріалів згаданого кримінального провадження.
16.9.1. Адже, неналежне повідомлення підозрюваного про завершення досудового розслідування та ненадання доступу до матеріалів кримінального провадження є порушенням вимог ст. 290 КПК та не вказує на зупинення строку досудового розслідування відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК (постанова Верховного Суду від 27.12.2022 у справі №607/21493/20).
16.9.2. Належним підтвердженням стороною обвинувачення завершення досудового розслідування і відкриття для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК матеріалів такого розслідування є або документи, що підтверджують особисте вручення відповідному учаснику кримінального провадження повідомлення про відкриття для ознайомлення матеріалів справи (зокрема, особисті розписки підозрюваного, захисника), або докази про направлення такого повідомлення на адресу, вказану для листування (постанова Верховного Суду від 09.04.2024 у справі №523/6392/22).
16.9.3. Водночас у матеріалах кримінального провадження №42021000000001761 відсутні будь-які документи чи інші докази, які б доводили, що в період із 06.03.2022 до 20.05.2022 сторона обвинувачення не лише склала повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 06.03.2022, але й вручила його або направила стороні захисту - обвинуваченим та/або їх захисникам.
Так, суд першої інстанції правильно встановив, що:
(1) прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_25 дорученням №31/1/2-38979-21 від 06.03.2022 уповноважив слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_24 повідомити підозрюваних та їх захисників про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761 (т. 5 а. с. 14-15);
(2) 06.03.2022 слідчий ГСУ СБУ ОСОБА_26 склав листи №6/4-607, №6/4-608, в яких йшлося про повідомлення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їх захисників про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 5 а. с. 16-17);
(3) слідчий ГСУ СБУ ОСОБА_26 склав рапорт, у якому, зокрема, зазначив, що 06.03.2022 він направив ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їх захисникам листи №6/4-604, № 6/4-608 з використанням поштової скриньки «Укрпошта» в м. Чернівці, оскільки через повномасштабне вторгнення пошта не працювала з причини повномасштабного вторгнення військ росії на територію України (т. 2 а. с. 98).
16.9.4. Однак, сам по собі рапорт слідчого не доводить, що вказані листи з повідомленнями від 06.03.2022 були прийняті поштовим відділенням до відправки чи будь-кому направлені та / або вручені. Загальновідомо, що перешкоди до прийняття і відправки поштової кореспонденції існували під час повномасштабного вторгнення росії на територію України, але не на всій її території. Доказів того, що поштові відділення у м. Чернівці не працювали, а також реєстру поштових відправлень із відміткою відділення пошти про прийняття до відправки, як і поштових квитанцій про надіслання листів, стороною обвинувачення не надано. Також сторона обвинувачення не надала доказів поінформування сторони захисту стороною обвинувачення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761 в будь-який інший спосіб - електронною поштою чи через месенджери (додатки для мобільних телефонів) тощо.
16.9.5. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761 не направлялося та в жоден інший спосіб не вручалося обвинуваченим і захисникам у період із 06.03.2022 по 20.05.2022, а тому й на цей час перебіг строку досудового розслідування в такому кримінальному провадженні не зупинявся.
16.9.6. Наведені висновки колегії суддів відповідають практиці суду касаційної інстанції, який зазначив, що жодного доказового значення не мають наявні у матеріалах кримінального провадження копії з журналу реєстрації вихідних документів та документів, створюваних установою, оскільки наявний там запис про реєстрацію повідомлення про завершення досудового розслідування на ім`я осіб не свідчить про направлення листа з цим повідомленням будь-яким видом кореспонденції (постанова Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №183/6198/20). Крім того, долучені до матеріалів кримінального провадження копії рапорту слідчого та копії з журналу реєстрації вихідної кореспонденції, суд першої інстанції визнав не належним підтвердженням направлення обвинуваченому повідомлення про завершення досудового розслідування, оскільки вони достовірно не свідчать про те, що лист з відповідним повідомленням було направлено будь-яким видом кореспонденції (постанова Верховного Суду від 18.11.2025 у справі №752/18631/22).
16.10. Щодо висновків Вищого антикорупційного суду про закінчення у кримінальному провадженні №42021000000001761 строку досудового розслідування 22.12.2021, оскільки такий строк було продовжено неналежним судом, то з ними колегія суддів не погоджується. Продовження слідчими суддями Шевченківського районного суду м. Києва могли продовжувати строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до моменту остаточного визначення підсудності такого провадження за Вищим антикорупційним судом не є істотним порушенням вимог КПК.
16.10.1. Порушення положень, передбачених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може мати місце у випадку, коли обґрунтованість висунутого обвинувачення буде перевірена судом, не встановленим законом (постанова Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №991/2899/22).
16.10.2. Так, у разі виявлення обставин, що можуть вплинути на визначення підсудності, після початку судового розгляду продовження розгляду справи судом, який розпочав такий розгляд, не становить «порушення правила підсудності», зазначеного в п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК, і не є підставою для скасування судових рішень (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.02.2025 у справі №357/10207/21).
16.10.3. Кримінальне провадження, що надійшло до суду з порушенням правил підсудності, передається на розгляд іншого суду в порядку, передбаченому ч. ч. 2 та 3 ст. 34 КПК, якщо таке порушення виявлено до початку судового розгляду.
16.10.4. В той же час слідчі судді Шевченківського районного суду м. Києва здійснювали судовий контроль на стадії досудового розслідування (постановляли ухвали про продовження строку досудового розслідування) і не здійснювали судовий розгляд по суті обвинувачення, а тому це не вплинуло на законність та обґрунтованість прийнятого рішення. Станом на 14.12.2021 не існувало жодного рішення суду вищестоящої інстанції, наявність якого безумовно свідчила б для суду першої інстанції, що прийняття слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва рішень у кримінальному провадженні №42021000000001761 є істотним порушенням вимог КПК.
16.10.5. У зв`язку з тим, що на стадії досудового розслідування триває процес встановлення та оцінки обставин і фактів, які підлягають перевірці в ході розслідування, ураховуючи менш повне дослідження доказів на цій стадії, висновки щодо визначення підсудності справи, яка стосується вирішення того чи іншого питання у кримінальному провадженні, на відповідній стадії (під час досудового розслідування) є попередніми. Помилковість таких висновків (про визначення підсудності) у справі про продовження строку досудового розслідування на цій стадії, враховуючи, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 294 КПК саме слідчим суддею має вирішуватися відповідне питання продовження зазначених строків, не може впливати на оцінку цих висновків у майбутньому в ході розгляду по суті. Оскільки остаточне рішення про підсудність може бути постановлено судом лише після надходження обвинувального акта до суду, а всі попередні рішення, навіть якщо їх прийнято іншим судом (з порушенням правил підсудності), не можуть автоматично мати своїм наслідком визнання доказів недопустимими чи рішень незаконними.
16.10.6. Отже, само по собі постановлення ухвали про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчим суддею іншого суду, ніж той, до підсудності якого віднесено вже під час судового розгляду справи по суті таке провадження, не вказує на істотні порушення вимог КПК.
16.10.7. В той же час слідчі судді Шевченківського районного суду м. Києва здійснювали судовий контроль на стадії досудового розслідування (постановляли ухвали про продовження строку досудового розслідування) і не здійснювали судовий розгляд по суті обвинувачення, а тому це не вплинуло на законність та обґрунтованість прийнятого рішення.
16.10.8. Станом на 14.12.2021 не існувало жодного рішення суду вищестоящої інстанції, наявність якого безумовно свідчила б для суду першої інстанції, що прийняття слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва рішень у кримінальному провадженні №42021000000001761 є істотним порушенням вимог КПК.
16.10.9. У зв`язку із цим суд апеляційної інстанції вважає, що постановлення слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ухвали від 14.12.2021, якою строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №42021000000001761 було продовжено до 5 (п`яти) місяців, тобто до 21.03.2022 включно (т. 4 а. с. 207), не є істотним порушенням вимог КПК, а тому вказаний строк було продовжено з дотриманням процесуального закону і він тривав до 21.03.2022 включно.
16.11. Водночас колегія суддів не погоджується з висновками та ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2022 (строк досудового розслідування продовжено до дев`яти місяців) (т. 2 а. с. 99-105; т. 5 а. с. 27), 04.10.2022 (строк досудового розслідування продовжено до одинадцяти місяців) (т. 5 а. с. 42), 02.12.2022 (строк досудового продовжено до дванадцяти місяців) (т. 5 а. с. 64), в частині того, що перебіг строку досудового розслідування з 07.03.2022 по 20.05.2022 не відбувався, зважаючи на вище встановлені факти, згідно з якими 06.03.2022 сторона обвинувачення не завершила досудове розслідування та не надала стороні захисту матеріали кримінального провадження для ознайомлення.
VIII. Висновки
17. Рішення, одне з яких за результатами розгляду апеляційної скарги на вирок може постановити суд апеляційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 407 КПК.
17.1. Так, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати вирок і закрити кримінальне провадження (ст. 417 КПК).
17.2. Отже, суд першої інстанції, встановивши, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на момент складення і затвердження обвинувального акта закінчився, мав закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК.
17.3. Проте, оскільки зазначеного рішення суд не прийняв, а ухвалив виправдувальний вирок, то суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого (1-ше реч. ч. 3 ст. 409 КПК), зокрема, права не перебувати надто тривалий період у стані невизначеності щодо своєї долі з причини проведення досудового розслідування слідчими понад визначені кримінальним процесуальним законом строки.
17.4. Із огляду на наведене, колегія суддів вважає за можливе скасувати оскаржуваний вирок, оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що у Вищого антикорупційного суду не було підстав для ухвалення виправдувального вироку в цьому кримінальному провадженні.
17.5. Суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження (ч. 1 ст. 417 КПК).
17.6. Оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено підстави для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора й припинення кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку та закриття кримінального провадження (ст. 417 КПК) на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 33-1, 94, 216, 284, 369-372, 404, 407, 409, 417, 418, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок Вищого антикорупційного суду від 19 листопада 2025 р. скасувати.
Кримінальне провадження №42021000000001761, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 Кримінального кодексу України, та обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 Кримінального кодексу України, закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Процесуальні витрати у загальній сумі 42 284 (сорок дві тисячі двісті вісімдесят чотири) гривні 48 копійок, понесені стороною обвинувачення у зв`язку з залученням експерта, віднести на рахунок держави.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2021 у справі №761/38213/21 (провадження №1-кс/761/21253/2021) на мобільний телефон марки Apple 11 Pro, ІМЕІ НОМЕР_1 , скасувати та повернути цей мобільний телефон ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2021 у справі № 761/38217/21 (провадження № 1-кс/761/21255/2021) на майно, залишити без змін до ухвалення остаточного судового рішення у кримінальному провадженні за обвинуваченням Особи_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 Кримінального кодексу України, що виділено в окреме провадження (справа № 991/10761/23).
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2021 у справі №761/38215/21 (провадження №1-кс/761/21254/2021) на тимчасово вилучене майно, залишити без змін до ухвалення остаточного судового рішення у кримінальному провадженні за обвинуваченням Особи_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 370, ч. 1 ст. 369-2 Кримінального кодексу України, що виділено в окреме провадження (справа №991/10761/23).
В іншій частині апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий:	ОСОБА_2  	
Судді:	ОСОБА_4 	
 	ОСОБА_3