ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/202/26
27 травня 2026 року	м.Тернопіль	

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач у спірний період проходив військову службу у відповідача. Однак, у 2016-2017, 2019-2024 роках при нарахуванні та виплаті грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідач протиправно не враховував індексацію грошового забезпечення. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою від 26.01.2026 суд залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання необхідних документів на адресу суду. Позивач усунув недоліки позовної заяви вчасно.
Ухвалою від 02.02.2026 суддя відкрив провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
24.02.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 відмовити у повному обсязі. 
Ухвалою суду від 02.03.2026 позовну заяву залишено без руху з метою надання можливості позивачу надати докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги щодо виплати відповідачем підйомної допомоги без урахування у її складі індексації грошового забезпечення, що свідчить про недотримання вищевказаних положень КАС України.
Ухвалою суду від 23.03.2026 залишено позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу підйомної допомоги без урахування у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підйомної допомоги, обчисливши її розмір з урахуванням сум індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 та із урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою суду від 23.03.2026 продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 2016 по 2017 роки, з 2019 по 2024 роки без урахування у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 2016 по 2017 роки, з 2019 по 2024 роки, обчисливши їх розмір із урахуванням сум індексації грошового забезпечення одночасно із компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 та із урахуванням раніше виплачених сум.
Дослідженими у справі доказами, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 2016 по 2017 роки, з 2019 по 2024 роки, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 та не заперечується відповідачем.
Позивач вважає, що в період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , а саме з 2016 по 2017 роки, з 2019 по 2024 роки при нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідач протиправно не враховував індексацію грошового забезпечення, тому звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише; на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військово-службовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно із преамбулою до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 (далі Закон №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з частиною третьою статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктами 1, 2 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (пункт 6 розділу XXIII цього Порядку).
Статтею 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 9 цього ж Закону грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 4 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з статтею 6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок №1078).
Згідно з пунктом 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Проаналізувавши положення Порядку №1078 та наведені вище правові вимоги, можна дійти висновку про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Верховним Судом у постановах від 21.12.2021 у справі №820/3423/18, від 19.03.2020 у справі №820/5286/17 викладена правова позиція, відповідно до якої індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. До грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Отже, з вищенаведених норм законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, слідує, що індексація грошового забезпечення є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Правовідносини щодо нарахування та виплати позивачу за спірний період індексації грошового забезпечення у належному розмірі не є спірними у межах цієї справи, позивач у цій справі не оспорює правильність нарахування і виплати (не виплати) індексації грошового забезпечення у спірний період, а відтак невиплата чи виплата індексації у неналежному розмірі не є предметом судової перевірки.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 33.1, 33.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, (яка була чинною станом на час виплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у спірний період) особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Тобто виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань можлива лише у разі подання військовослужбовцем заяви про таку виплату та виключно на підставі наказу командира військової частини із зазначенням її розміру, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. 
У цій справі матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань позивачу виплачувалася на підставі його рапортів відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 у 2016 році - №273 від 27.12.2016 у сумі 557,56 грн; у 2019 році- №164 від 26.07.2019 у сумі 13289,60 грн; у 2020 році у сумі 1200 грн, у 2021 році у сумі 743,71 грн., у 2017, 2022, 2023, 2024 роках така матеріальна допомога не нараховувалася і не виплачувалася.
Отже, на відміну від допомоги для оздоровлення, яка імперативно обчислюється у розмірі місячного грошового забезпечення, законом передбачено виключно максимальний розмір (верхню межу) матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, яка не може перевищувати місячного грошового забезпечення військовослужбовця, і надається згідно визначеної у наказі командира військової частини конкретної суми, виходячи із наданого йому такого права (не обов`язку) як керівнику державного органу у межах асигнувань, що виділяються на утримання військової частини.
Позивач не оспорює у межах цієї справи накази командира військової частини, якими визначалися конкретні суми матеріальної допомоги, що підлягали виплаті позивачу у межах асигнувань на утримання військової частини, а відтак із урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Окрім того, суд встановив, що у 2016, 2022, 2023, 2024 роках позивачу не нараховувалася і виплачувалась матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, що підтверджується картками особового рахунку військовослужбовця (а.с. 68-73, 118-119) і позивач не подав доказів звернення до відповідача щодо виплати такої матеріальної допомоги у вказані роки.
Щодо неврахування відповідачем індексації грошового забезпечення при нарахуванні і виплаті грошової допомоги для оздоровлення суд приходить до таких висновків.
Індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку виплат військовослужбовців.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 638/5794/17, від 27.12.2019 у справі № 643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що індексація входить до складу грошового забезпечення, з якого має бути обрахована грошова допомога для оздоровлення.
Відтак, оскільки у спірному випадку у 2019, 2020, 2021, 2022 роках виплата позивачу індексації грошового забезпечення мала щомісячний характер, та враховуючи її особливу правову природу, у відповідача були відсутні правові підстави для її не включення до обрахунку спірної виплати грошової допомоги для оздоровлення. 
Однак, відповідач здійснював нарахування і виплату грошової допомоги для оздоровлення у 2019, 2020, 2021, 2022 роках без урахування у складі грошового забезпечення його індексації. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині.

Так, відповідно наявних в матеріалах справи карток особового рахунку військовослужбовця за 2019 рік сума грошової допомоги для оздоровлення у вересні становила 13289,60 грн (а.с. 119); за 2020 рік нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення в сумі 13289,60 грн у листопаді 2020 року (а.с. 69); за 2021 рік - у сумі 13828,33 грн (8716,83 грн у жовтні 2021 року та 5111,50 грн у листопаді 2021 року) (а.с. 70); за 2022 рік - у сумі 19215 грн у червні 2021 року (а.с. 71). У той же час, при розрахунку розміру місячного грошового забезпечення для визначення суми грошової допомоги для оздоровлення до складових при його обрахунку не включено суми індексації, що є протиправним. 
Разом з тим, як слідує з карток особового рахунку військовослужбовця за 2016, 2017, 2023, 2024 роки (а.с. 118, 68, 72, 73) позивачу хоча і нараховувалася грошова допомога на оздоровлення, однак у цей період не нараховувалася і не виплачувалася індексація грошового забезпечення, не нарахування і не виплату якої позивач у межах цієї справи не оспорює, а відтак суд розглядає спір у межах заявлених позовних вимог і не вбачає підстав для виходу за їх межі. 
Отже, у межах розгляду цієї справи, зважаючи на межі судового розгляду і заявлені позовні вимоги, судом не встановлено порушення прав позивача щодо нарахування відповідачем грошової допомоги для одоровлення без урахування у складі місячного грошового забезпечення його індексації у 2016, 2017, 2023 і 2024 роках, а відтак у задоволенні таких позовних вимог необхідно відмовити.
З метою повного відновлення прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2019-2022 роки із урахуванням індексації грошового забезпечення.
Щодо одночасної компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Пункти 4 та 5 Порядку №44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що нарахування та виплата спірного грошового забезпечення повинна відбуватися із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.
Щодо здійснення перерахунку та виплати за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Відповідно до п. 1.1. Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333 (далі Інструкція №333) економічна класифікація видатків бюджету призначена для розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування. Економічна класифікація видатків бюджету забезпечує єдиний підхід до всіх учасників бюджетного процесу з точки зору виконання бюджету.
Пунктом 2.1.1.2. Інструкції №333 визначено код 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»: 1) грошове утримання (забезпечення) військовослужбовців, осіб, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу, у тому числі основні та додаткові види виплат; 2) заохочення, передбачені законодавством; 3) відшкодування податку на доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, співробітниками Служби судової охорони та особами рядового і начальницького складу у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, згідно із законодавством.
Разом з тим, п. 2.6. Інструкції №333 передбачено код 2800 «Інші поточні видатки». За цим кодом здійснюються видатки, які не пов`язані з придбанням товарів та послуг установами, у тому числі: 9) виконання судових рішень (як у безспірному, так і добровільному порядку незалежно від економічної суті платежу).
Отже виконання судових рішень здійснюється за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», оскільки КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» має інше цільове призначення.
Суд не погоджується із доводами позивача, що невиплата грошового забезпечення за належним кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ 2112) унеможливлює належне подання податкової та соціальної звітності (зокрема додатка Д1 до податкового розрахунку), оскільки звітність за виконаними на користь фізичних осіб рішеннями судів, зокрема про перерахування (сплата) податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування тощо, відповідачем встановленим порядком подається до відповідних державних реєстрів, в тому числі й до Реєстру застрахованих осіб, така інформація присутня у системі Пенсійного фонду України.
За наведених обставин, заявлена позивачем вимога в цій частині позову задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру в частині оподаткування нарахованих сум військовим збором, то суд зауважує, що сплата податків і зборів із нарахованих доходів встановлена податковим законодавством та є обов`язком роботодавця в силу закону. При цьому, станом на час вирішення даного спору по суті, доказів того, що такий обов`язок відповідачем не буде виконаний, суду не надано і судом не встановлено. Суд вважає, що така вимога станом на час розгляду справи, є передчасною, тому задоволенню не підлягає.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, доводи позивача частково відповідають обставинам справи, тому позовні вимоги належать до часткового задоволення.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2019, 2020, 2021, 2022 роки без урахування при її обчисленні індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, обчисливши її розмір із урахуванням індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, із урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 27 травня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ). 

Головуючий суддя Грицюк Р.П.