ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
04 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/22036/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року (суддя Сластьон А.О.)
у справі № 160/22036/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у якому просив:
-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, грошової компенсації за невикористані чергові оплачувані відпустки (за 2021 рік - 45 діб, за 2022 рік - 17 діб, за 2023 рік - 45 діб, за 2024 рік - 45 діб, за 2025 рік - 12 діб), з урахуванням додаткової винагороди згідно Постанови № 168;
-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу передбаченої Законодавством (Порядком № 260) доплати за службу у нічний час за весь час служби в Національній поліції України з 07.11.2015 до 31.03.2025;
-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у зарахуванні до грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія, індексації та додаткової грошової винагороди згідно Постанови № 168;
-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови у нарахуванні і виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 01.11.2017;
-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови у нарахуванні і виплаті позивачу доплати, передбаченої Постановою КМУ № 375 за червень 2020 року та з березня 2021 року по липень 2023 року;
-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, грошову компенсацію за невикористані щорічні чергові оплачувані відпустки (за 2021 рік 45 діб, за 2022 рік - 17 діб, за 2023 рік - 45 діб, за 2024 рік - 45 діб, за 2025 рік - 12 діб), з урахуванням додаткової винагороди згідно Постанови № 168 та з урахуванням раніше виплачених сум;
-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу у нічний час за весь час служби в Національній поліції України з 07.11.2015 до 31.03.2025, з урахуванням раніше виплачених сум;
-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області уточнену довідку про розмір грошового забезпечення (довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка була встановлена згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 позивачу;
-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу доплату передбачену Постановою КМУ № 375 за червень 2020 року та з березня 2021 року по липень 2023 року;
-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 01.11.2017. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі № 160/22036/25 позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду обґрунтованої заяви/клопотання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж надати докази, які свідчать про дотримання строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 160/22036/25 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві в частині таких заявлених вимог:
-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу передбаченої Законодавством (Порядком № 260) доплати за службу у нічний час з 19.07.2022 до 31.03.2025;
-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови у нарахуванні і виплаті позивачу доплати, передбаченої Постановою КМУ №375 в період з 19.07.2022 по липень 2023 року;
-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу у нічний час за весь час служби в Національній поліції України з 19.07.2022 до 31.03.2025;
-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу доплату, передбачену Постановою КМУ №375 в період з 19.07.2022 по липень 2023 року.
Суд першої інстанції виходив з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд зауважив, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем. Відтак, про порушення своїх прав в цій частині особа повинна була дізнатися з дня отримання нею грошового забезпечення за відповідний місяць, а не в день звільнення.
Суд вказав, що грошове забезпечення, яке отримувалося позивачем з 19.07.2022 по березень 2025 року не підпадає під визначення сум, нарахованих та виплачених працівникові при звільненні, в розумінні ст. 116 КЗпП України.
Суд зауважив, що тримісячний строк для звернення до суду в частині позовних вимог про нарахування та виплату доплати в нічний час, доплати за Постановою № 375 повинен відраховуватися з моменту отримання позивачем грошового забезпечення за відповідний місяць.
Суд зазначив, що звернувшись до суду з позовом 30.07.2025, позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду. Зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду причини не є поважними.
Відтак, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню в частині позовних вимог, а саме: щодо нарахування та виплати доплати за службу в нічний час за період з 19.07.2022 до 31.03.2025 та передбаченої постановою №375 доплати за період з 19.07.2022 по липень 2023 року.
Не погодившись з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 160/22036/25, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Скаржник вказує, що ним не пропущений строк звернення до суду, зауважує, що виписка з наказу про звільнення не є повідомленням про виплати при звільненні в розумінні ст.116 КЗпП України, адже з неї неможливо встановити про належні позивачу доплати та складові грошового забезпечення. Звертає увагу, що матеріалами справи не підтверджено інформування позивача про його грошовіше забезпечення. Вказує, що ст.233 КЗпП України передбачає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду у місячний строк з дня вручення наказу про звільнення, а у справах про виплату усіх сум, що належать працівникові при звільненні – у тримісячний строк з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд апеляційної інстанції, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
За правилами частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У цій справі, враховуючи, що позивача вже звільнено зі служби в поліції, саме приписи ч.2 ст.233 КЗпП України слід застосувати при визначенні дотримання позивачем строку звернення до суду, оскільки виплати, які не були виплачені під час проходження служби, але стали складовою частиною розрахунку при звільненні, охоплюються строком звернення, що встановлений частиною другою статті 233 КЗпП України.
Отже, початок перебігу строку звернення до суду з вимогами за період з 19 липня 2022 року у цій справі, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України, слід пов`язувати з моментом, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.
Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, у якій Судова палата сформувала єдиний підхід до застосування частини другої статті 233 КЗпП України, якого дотримується Верховний Суд і у подальшій правозастосовній практиці, зокрема, у постановах від 28 березня 2025 року у справі № 400/6758/24, від 25 вересня 2025 року у справі № 440/9690/24, від 11 грудня 2025 року у справі № 420/3504/25, від 23 грудня 2025 року у справі № 240/4729/24.
Як виснував Верховний Суд, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України в редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).
За правовою позицією Верховного Суду щодо нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19 липня 2022 року. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.
Крім цього, Судова палата погодилася з висновком про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
Отже, з урахуванням зазначеної позиції Верховного Суду, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції мав визначити момент, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
З матеріалів справи вбачається, що позивач пов`язує одержання документально оформленої інформації про нараховані та виплачені йому суми грошового забезпечення з довідкою відповідача, яка складена 10.07.2025. Інших відомостей, які б безпосередньо підтверджували надання позивачеві до цього часу письмового повідомлення про такі суми, матеріали справи не містять.
Разом з тим, з огляду на приписи частини другої статті 233 КЗпП України для правильного вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з вимогами за період з 19.07.2022 належало насамперед з`ясувати, чи містять матеріали справи документальне підтвердження того, що до липня 2025 року позивач був ознайомлений з розміром і складовими нарахованого та виплаченого йому у спірному періоді грошового забезпечення. Зокрема, встановленню підлягала наявність або відсутність доказів направлення чи вручення позивачеві розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення або інших документів аналогічного змісту. Саме після встановлення таких обставин можливо визначити день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а отже і початок перебігу тримісячного строку звернення до суду.
Суд апеляційної інстанції враховує, що подібний підхід Верховний Суд висловив у постанові від 29 січня 2026 року у справі № 240/15544/24 та у постанові від 07 квітня 2026 року у справі № 240/15729/25.
Оскільки вищевказані обставини суд першої інстанції не дослідив, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції передчасно вказав про пропуск позивачем строку звернення до суду, а отже дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, пред`явлених за період з 19.07.2022.
Відтак, відповідно до ст. 320 КАС України ухвала про повернення позовної заяви, постановлена судом першої інстанції, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 311, 315, 320, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі № 160/22036/25 скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України. 
Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров