ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/40653/24 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 17 грудня 2017 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 17 грудня 2017 року, індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 17 грудня 2017 року. На звернення позивачки щодо виплати належних їй сум індексації грошового забезпечення, військова частина НОМЕР_1 відмовила повністю.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та на теперішній час позивач виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Представник позивача звернувся із заявою до відповідача, в якій просив нарахувати та виплатити їй за період з 01 січня 2016 року по 17 грудня 2017 року індексацію грошового забезпечення, з урахуванням відрахувань, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням базового місяця січень 2008 року та адвокатським запитом, в якому просила надати розрахунок індексації позивача та копію довідки про грошове забезпечення позивача.
Листом від 20.05.2024 року №558 відповідач повідомив, що нарахована індексація позивачу за період з 01 січня 2016 року по 17 грудня 2017 року відповідно до норм та правил, визначених Порядком №1078 становить 0.00 грн щомісячно.
Також відповідач надав розрахунок індексації позивача, з якого вбачається, що за період з 01 січня 2016 року по 17 грудня 2017 року індексація грошового забезпечення позивача не нараховувалась та не виплачувалась.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також їх посадові та службові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, який прямо передбачений Конституцією та законами України. 
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців визначається як діяльність держави, спрямована на формування та забезпечення функціонування системи правових і соціальних гарантій, які покликані забезпечити реалізацію конституційних прав і свобод військовослужбовців, задоволення їх матеріальних та духовних потреб з урахуванням особливостей проходження військової служби, правового статусу у суспільстві, а також підтримання належного рівня соціальної стабільності у військовому середовищі. 
Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до структури грошового забезпечення військовослужбовців входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди постійного характеру, премії, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення. Таким чином, індексація є невід`ємною складовою грошового забезпечення військовослужбовців та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті у випадках, передбачених чинним законодавством України. 
Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) визначає правові, економічні та організаційні засади підтримання купівельної спроможності населення України в умовах інфляційних процесів та зростання цін, з метою забезпечення конституційних гарантій достатнього життєвого рівня населення. 
Згідно зі статтею 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення є встановленим законодавством механізмом підвищення грошових доходів громадян, який дає можливість частково або повністю компенсувати подорожчання споживчих товарів та послуг. При цьому положеннями статті 2 зазначеного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, отримані у гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата та грошове забезпечення. Також законодавцем встановлено, що індексація здійснюється у межах прожиткового мінімуму, визначеного для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Відповідно до статті 4 Закону №1282-XII проведення індексації грошових доходів населення є обов`язковим у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищує встановлений поріг індексації, який визначений у розмірі 103 відсотків. У свою чергу, статтею 6 цього Закону передбачено, що у разі настання таких обставин розмір індексації визначається шляхом множення суми доходу, яка підлягає індексації у межах прожиткового мінімуму, на величину індексу споживчих цін. При цьому порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. 
Крім того, статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III індексацію доходів населення віднесено до державних соціальних гарантій, спрямованих на забезпечення достатнього життєвого рівня населення та підтримання купівельної спроможності громадян в умовах зростання цін. Відповідно до статті 19 цього Закону такі державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), яким визначено механізм проведення індексації. Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та посадових осіб митної служби. 
Абзацом восьмим пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що у випадку несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян здійснюється компенсація таких сум відповідно до вимог законодавства. 
Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці підвищення приймається за 1 або 100 відсотків. При цьому обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем такого підвищення. Сума індексації у місяці підвищення не нараховується у випадку, якщо розмір підвищення доходу перевищує суму індексації, яка склалася у відповідному місяці. Якщо ж розмір підвищення доходу є меншим за суму індексації, у такому випадку сума індексації визначається як різниця між належною сумою індексації та розміром підвищення доходу. 
Отже, на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності покладається обов`язок здійснювати індексацію заробітної плати та грошового забезпечення у разі перевищення індексу споживчих цін понад визначений законодавством поріг індексації. При цьому базовим місяцем для проведення подальших розрахунків індексу споживчих цін вважається місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок збільшення його постійних складових. 
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій у сфері оплати праці та соціального забезпечення. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін та інфляційними процесами є обов`язковим для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та організаційно-правового статусу юридичної особи. 
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 17 грудня 2017 року. Водночас матеріалами справи підтверджується, що за вказаний період індексація грошового забезпечення позивачу фактично не нараховувалась та не виплачувалась. 
Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» прямо визначено, що індексація проводиться лише за умови перевищення індексу споживчих цін понад встановлений поріг у 103 відсотки. У зв`язку з цим, у разі підвищення тарифних ставок або окладів, значення індексу споживчих цін у відповідному місяці приймається за 1 або 100 відсотків, а такий місяць вважається базовим. У базовому місяці індексація не проводиться, якщо сума підвищення доходу перевищує суму індексації. Надалі індекс для проведення подальшої індексації обчислюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця, наступного за базовим. 
Разом із тим, відповідно до офіційних даних Державної служби статистики України, починаючи з березня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував встановлений законодавством поріг індексації у 103 відсотки. 
З огляду на наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не здійснила нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період, чим порушила вимоги чинного законодавства щодо забезпечення державних соціальних гарантій військовослужбовців. Враховуючи встановлені обставини справи та наведене нормативне регулювання, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Щодо позовної вимоги, в якій позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 17 грудня 2017 року із застосуванням базового місяця - січня 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум, колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що визначальним критерієм для встановлення базового місяця при проведенні індексації є саме підвищення посадових окладів особи. При цьому зміна розміру інших складових грошового забезпечення, зокрема доплат, надбавок, премій чи інших виплат, які не мають характеру підвищення тарифної ставки (посадового окладу), не впливає на визначення базового місяця для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення.
На час виникнення спірних правовідносин питання визначення розмірів посадових окладів військовослужбовців було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (далі - Постанова №1294), яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Із набранням чинності Постановою №1294 з 01 січня 2008 року відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, у зв`язку із чим саме січень 2008 року, відповідно до вимог пункту 5 Порядку №1078, є базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача. Відтак обчислення індексу споживчих цін для подальшого проведення індексації повинно здійснюватися з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів.
Колегія суддів враховує, що Постанова №1294 діяла до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі - Постанова №704), якою було встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців, що почали застосовуватись з 01 березня 2018 року.
Таким чином, у період з 01 січня 2008 року до 01 березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців залишалися незмінними, а тому підстав для зміни базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення не виникало. Лише із набранням чинності Постановою №704 відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, що, у свою чергу, стало підставою для встановлення нового базового місяця для подальшого обчислення індексації.
При цьому доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування січня 2008 року як базового місяця є необґрунтованими, оскільки вони не узгоджуються із положеннями Порядку №1078 та фактичними обставинами справи. Саме підвищення посадового окладу є юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує зміну базового місяця, тоді як зміна інших складових грошового забезпечення не має таких правових наслідків.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Водночас у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Однак відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність неврахування січня 2008 року як базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення позивача або свідчили про наявність правових підстав для визначення іншого базового місяця у спірний період.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального законодавства. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зводяться переважно до власного тлумачення апелянтом норм чинного законодавства та незгоди із наданою судом правовою оцінкою встановлених обставин.
За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції - законним та обґрунтованим, у зв`язку із чим підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко