ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року	справа № 380/11423/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Підставою позову є протиправність, на думку позивача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.02.2025 №134650016449.
В обгрунтування позовних вимог вказує, що набула право на отримання пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.02.2025 №134650016449 у призначенні пенсії позивачу відмовлено з огляду на відсутність необхідної кількості страхового стажу та стажу державної служби. Позивач вважає таке рішення протиправним, тому звертається до суду із цим позовом.
Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.
Ухвалою судді від 11.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив. Вказує, що загальний трудовий стаж позивача складає 28 років 10 місяців 0 днів (з них: стаж на посаді державного службовця, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» - 11 років 8 місяців 7 днів, стаж посадової особи місцевого самоврядування – 5 років 4 місяці 14 днів, навчання в аспірантурі – 0 років 3 місяці 29 днів). Оскільки станом на 01.05.2016 позивачка не перебувала на посаді державного службовця, право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за іншим Законом відсутнє. Виходячи з наведеного, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення про відмову позивачу в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за іншим Законом, так як станом на дату звернення позивач не набула страхового стажу не менше ніж 30 років.
Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що період навчання позивача в аспірантурі зарахований до страхового стажу лише частково у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків.
В спростування наведених відповідачами доводів позивач подала відповіді на відзиви.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 28.02.2024 про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 889 «Про державну службу».
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було розглянуто заяву позивачки та прийнято рішення №134650016449 від 06.03.2024 про відмову позивачки в переведенні з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №380/6662/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 134650016449 від 06.03.2024; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2024 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 380/6662/24 залишено без змін.
На виконання вказаного рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуло заяву позивача від 28.02.2024 та прийняло рішення про відмову у переході на інший вид пенсії від 24.02.2025 №134650016449.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом.
Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон №889-VIII) визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом з тим, згідно з пунктом 10 Прикінцевих положень Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі – Закон №3723-ХІІ) передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17.
Згідно з ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі – Закон №1058-VI) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Також однією з умов призначення такої пенсії є наявність відповідного стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, на момент набрання чинності Законом №889-VIII, а саме:
- стаж державної служби не менш як 10 років, за умови перебування особи станом на момент набрання чинності законом №889-VIII на посадах державних службовців;
- або стаж не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
При цьому, слід наголосити на наявності підстав зарахування відповідних періодів роботи до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, лише до дати набрання чинності Законом №889-VIII – 01.05.2016.
Відповідний висновок виклав Верховний Суд у постанові від 22.05.2025 у справі №500/1404/23, вказавши що при призначенні пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII (відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ) після 01 травня 2016 року необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01 травня 2016 року та обрахований у відповідності до положень Порядку № 283. Водночас стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону №1058-IV. 
Оскільки позивач станом на день набрання чинності Законом №889-VIII не перебувала на державній службі, то необхідним для призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ є наявність у неї станом на 01.05.2016 не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, а також наявність страхового стажу не менше 30 років.
Судом встановлено, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 28.02.2024 про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу».
За результатами розгляду заяви відповідачем-2 прийнято рішення №134650016449 від 06.03.2024, яке було предметом оскарження у межах справи №380/6662/24.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №380/6662/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 134650016449 від 06.03.2024; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2024 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 380/6662/24 залишено без змін.
На виконання вказаного рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуло заяву позивача від 28.02.2024 та прийняло рішення про відмову у переході на інший вид пенсії від 24.02.2025 №134650016449.
Відмова мотивована відсутністю необхідної кількості страхового стажу та стажу державної служби.
Також пенсійний орган зазначає, що позивач не перебувала на державній службі станом на момент набрання чинності Законом №889-VIII. Вказане твердження вже спростоване судом вище, оскільки п. 12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII закріплює право на призначення пенсії державного службовця за наявності наявність не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, незалежно від місця роботи станом на 01.05.2016.
З цього приводу страхового стажу та стажу державної служби суд зазначає, що як вбачається із матеріалів справи, відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 14.09.1981, остання зокрема працювала на таких посадах:
27.10.1989 - прийнята на посаду інструктора оргінструкторского відділу Зализничної районної Ради народних депутатів;
20.09.1993 - призначена завідуючою юридичного відділу виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів;
10.05.1994 - присвоєно 13 ранг державного службовця, прийняла присягу державного службовця;
30.12.1998 – присвоєно 12 ранг державного службовця;
30.09.1999 - звільнена з займаної посади у зв`язку з переведенням в Галицьку районну адміністрацію;
01.10.1999 - прийнята на посаду завідувача юридичного відділу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради;
01.10.1999 – присвоєно 11 ранг державного службовця;
04.05.2000 - переведена на посаду заступника голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради;
16.11.2006 - звільнена з посади заступника голови районної адміністрації у зв`язку із зарахуванням до аспірантури з відривом від виробництва до Львівського регіонального інституту державного управління Національної Академії державного управління при Президентові України;
17.11.2006 - зарахована в аспірантуру ЛРІДУ НАДУ на денну форму навчання за спеціальністю 25.00.01. - теорія та історія державного управління;
17.11.2009 - відрахована з аспірантури ЛРІДУ НАДУ у зв`язку із закінченням терміну навчання та присвоєнням вченого ступеня - кандидат наук з державного управління;
26.11.2009 - призначена на посаду начальника відділу ведення державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації після відрахування з аспірантури ЛРІДУ НАДУ при Президентові України в зв`язку із закінченням навчання;
04.12.2009 - звільнена із займаної посади начальника відділу ведення державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації за згодою сторін.
У постанові від 10.02.2025 у справі №380/6662/24 Восьмий апеляційний адміністративний суд, оцінивши наведені вище періоди, виснував, що до стажу державної служби ОСОБА_1 підлягає зарахуванню наведений вище період роботи в органах місцевого самоврядування та аспірантурі.
Належність зазначених посад до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, не заперечується відповідачами, відтак не є спірним у межах цієї справи.
Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення та відзивів на позовну заяву, відповідачем-2 зараховано до стажу державної служби такі періоди роботи позивача:
- інструктор оргінструкторського відділу Залізничної районної Ради народних депутатів з 27.10.1989 по 19.19.1993;
- завідуюча юридичного відділу виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів з 20.09.1993 по 30.09.1999;
- завідуючи юридичного відділу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради з 01.10.1999 по 03.05.2000;
- заступник голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради з 04.05.2000 по 03.07.2001;
- 04.07.2001 складена Присяга посадової особи місцевого самоврядування, заступник головки Галицької голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до 16.11.2006;
- навчання в аспірантурі ЛРІДУ НАДУ при Президентові України з 17.11.2006 по 28.02.2007.
Водночас, згідно з записами трудової книжки навчання позивача на аспірантурі тривало з 17.11.2006 по 17.11.2009, а також з 26.11.2009 по 04.12.2009 позивач працювала на посаді начальника відділу ведення державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації після відрахування з аспірантури ЛРІДУ НАДУ при Президентові України в зв`язку із закінченням навчання.
Отже, період навчання позивача на аспірантурі зараховано відповідачем до страхового стажу та стажу державної служби лише частково - з 17.11.2006 по 28.02.2007. Незарахування періоду навчання та роботи в іншій частині мотивована відсутністю сплати страхових внесків.
Згідно зі ст.1 Закону №1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Ч. 2 ст.24 Закону №1058-IV, передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно зі ст. 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Отже, відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України у період з 01.03.2007 по 17.11.2009, а також за період з 26.11.2009 по 04.12.2009 не може бути підставою для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу та стажу державної служби, оскільки законодавством відповідальність за несплату страхових внесків покладена на роботодавця, а не працівника.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 березня 2021 року (справа №423/757/17) та у постанові від 31 березня 2021 року (справа №242/5696/16-а).
Таким чином, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідача-2 слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача та стажу державної служби періоди з 01.03.2007 по 17.11.2009 та з 26.11.2009 по 04.12.2009.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-2 до стажу державної служби періоди роботи позивача до 28.02.2007, то такі відповідачем-2 при прийнятті спірного рішення враховані. Відтак порушень прав позивача в цій частині не встановлено.
Щодо вимог про переведення на інший вид пенсії, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, то суд зазначає, що такі задоволенню не підлягають з огляду на їх передчасність, оскільки загальний розмір страхового стажу та стажу державної служби позивача буде встановлено лише після зарахування окремих періодів роботи на виконання цього рішення.
Водночас, з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 28.02.2024, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому розподіл судового збору не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії– задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.02.2025 №134650016449.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та стажу державної служби періоди з 01.03.2007 по 17.11.2009 та з 26.11.2009 по 04.12.2009.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.02.2024, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судового збору не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач-1 – Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; код ЄДРПОУ 13814885).

Відповідач-2 – Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34; код ЄДРПОУ 13967927).

Суддя	Сидор Наталія Теодозіївна