Справа №932/18922/25
Провадження №2/932/6255/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
заочне

11 травня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд м. Дніпра в складі головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Підопригори Р.А., позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Дужак М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Військова частина НОМЕР_1 , Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, ро стягнення аліментів та встановлення факту самостійного виховання дитини,
В С Т А Н О В И В:
Основні процесуальні рішення та дії.
26.11.2025 позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить:
- стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів доходу (заробітку) боржника, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку;
- встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 .
Ухвалою від 02.12.2025 позовну заяву залишено без руху.
29.01.2026 позивачкою усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою від 04.02.2026 відкрито загальне позовне провадження, за клопотанням позивача витребувано докази від ГУ ДМС у Дніпропетровській області.
20.02.2026до суду надійшла відповідь від ГУ ДМС у Дніпропетровській області.
Ухвалою від 19.03.2026 закрито підготовче провадження.
Ухвалою суду від 05.05.2026 постановлено про заочний розгляд справи. У цей же день заслухано вступне слово представника позивача, досліджено письмові докази, проведено судові дебати, після чого суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його проголошення на 11.05.2026.
Узагальнені доводи позивача.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В лютому 2012 відповідача було депортовано з України та від того часу він не приймає жодної участі в утриманні та вихованні сина.
Також позивачка зазначає, що вона проходить військову службу і єдиною можливістю звільнитися зі служби є встановлення судом факту самостійного виховання нею дитини.
В судовому засідання позивачка та її представник підтримали вимоги позову, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Узагальнені доводи відповідача.
Відповідач викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, при цьому він відзиву не подав, в судове засідання не з`явився.
Узагальнені доводи третіх осіб.
Згідно пояснень Військової частини НОМЕР_1 , відсутні підстави для встановлення факту самостійного виховання дитини, адже відповідний факт може бути підтверджений у спорі про позбавлення батьківських прав. Також вказує на те, що позивачкою не наведено обставин, які б свідчили про наявність об`єктивних та юридичних перешкод для виконання відповідачем батьківських обов`язків, а також відсутність доказів виховання дитини виключно позивачкою. Військова частина НОМЕР_1 просить відмовити в задоволенні позову.
Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради пояснень не надала.
Обоє третіх осіб не забезпечили участь своїх представників в судовому засіданні.
Обставини, встановлені судом.
Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його батьками є позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .
Місце проживання позивачки з дитиною зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно довідки директора «Гімназії №52» ДМР, батько дитини ОСОБА_2 не спілкується з класним керівником та вчителями, не відвідує батьківські збори, з 01.09.2018 всім займається мати.
Свідки ОСОБА_6 (дочка позивачки) та ОСОБА_7 (сусідка позивачки), повідомили, що вихованням та утриманням ОСОБА_2 займається виключно позивачка.
Із посвідчення офіцера вбачається, що позивачка проходить військову службу у Військовій часині НОМЕР_1 з 11.05.2024.
Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.
За приписами ч.9 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ч.1 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За приписами ч.2 вказаної статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до абзацу 5 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час дії воєнного стану звільняються з військової служби військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
У відповідності до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
В пунктах 41-44 постанови від 23.01.2024 у справі №523/14489/15 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Постановою від 04.03.2026 у справі №381/95/25 Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про встановлення факту самостійного виховання дитини. Мотиви відмови зводилися до того, що фактично існує спір щодо «відмови в оформленні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та видачі довідки про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і цей спір між підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства».
У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Висновки суду.
Щодо аліментів.
Оскільки дитина сторін проживає з позивачкою, сторонами не вирішено питання щодо надання утримання дитині з боку відповідача, наявні підстави для визначення обсягу утримання в судовому порядку.
Позивач просить визначити аліменти у частці від заробітку відповідача.
Сторонами не наведено мотивів та не надано доказів щодо обсягу утримання.
За таких обставин суд виходить із нормального стану здоров`я та матеріального становища дитини, нормального стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, відсутності у нього інших утриманців, відсутності у нього майна та майнових прав, не здійснення ним значних витрат.
На переконання суду, у такому випадку, аліменти слід визначити в розмірі частини від доходу відповідача.
При цьому мінімальна та максимальна межа аліментів (не менші ніж 50 відсотків та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку) визначені законом, тому не має підстав додатково встановлювати таку межу судовим рішенням.
Щодо встановлення факту.
У даній справі необхідність встановлення факту не обґрунтовано необхідністю врегулювати будь-який сімейний спір між сторонами, не вказано про захист у такий спосіб будь яких цивільних прав позивачки, не вказано про їх порушення з боку відповідача. Позивачка не ставить на вирішення суду жодної цивільно-правової вимоги (наприклад про позбавлення батьківських прав, щодо участі у вихованні дитини).
Встановлення факту (як і позов в цілому) мотивовано виключно бажанням позивачки здобути підставу для звільнення з військової служби.
На переконання суду викладене свідчить про відсутність цивільного спору з батьком дитини, що унеможливлює задоволення позову в цій частині.
Такий висновок відповідає суті наведеної вище постанови Верховного Суду від 04.03.2026 у справі №381/95/25.
Крім того, висуваючи вимогу про визнання факту самостійного виховання та утримання дитини, позивачка одночасно просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини.
На переконання суду викладені вимоги частково суперечливі.
Розподіл судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн за вимогу про встановлення факту. За вимогу про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору.
Враховуючи задоволення вимоги про стягнення аліментів на відповідача слід покласти судовий збір в сумі 1 211,20 грн.
Враховуючи факт відмови у задоволенні вимоги про встановлення факту судовий збір в сумі 968,96 грн слід покласти на позивачку.
З огляду на наведене суд, 
П О С Т А Н О В И В :
Позов ОСОБА_1 задовільнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів доходу (заробітку) боржника, починаючи з 26.11.2025 та до досягнення дитино 18 років.
В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь державного бюджету судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає на житловому АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 )
Відповідач: ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме місце проживання на житловому АДРЕСА_1 ).

Суддя: В.І. Цитульський