12.06.26
33/812/252/26
Єдиний унікальний номер судової справи 487/2446/26 
Номер провадження 33/812/252/26 Головуючий у місцевому суді: Нікітін Д.Г.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2026 року місто Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Шурмою Є.М.,
за участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
та її захисника – адвоката Костенка С.О.,
потерпілого ОСОБА_2 та його представника – адвоката 
Зеленської А.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Костенка Сергія Олександровича на постанову судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 травня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №619563, який надійшов на розгляд до Заводського районного суду міста Миколаєва і був складений 20 березня 2026 року вбачається, що 20 березня 2026 року близько 10 год. 05 хв. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вулиці Озерна №11В, була неуважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою та не стежила за її зміною повертаючи ліворуч у дворову територію, здійснила виїзд на зустрічну смугу для руху та допустила зіткнення з транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Mersedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.10.5, п.п.«б» п.2.3 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Не погодившись із вказаною постановою суду захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Костенко С.О., звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просив її скасувати, та закрити провадження в справі.
Вказував, що під час ухвалення судового рішення, судом першої інстанції залишився неврахованим наявний у даній справі доказ, а саме висновок експерта №104/26 від 28 квітня 2026 року, в якому були дослідженні питання переваги в русі водіїв, чи мали вони технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та що їм необхідно було для цього зробити, чи вбачаються в даній дорожній ситуації в діях водія транспортного засобу Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 невідповідності вимогам ПДР.
За вказаних обставин, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, судом першої інстанції порушено принцип справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню.
Також судом не враховано, що водій автомобіля Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 мала перевагу в русі. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Mersedes, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.10.11 ПДР України, і, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та зіткненням з автомобілем Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Натомість, в діях водія автомобіля Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України не вбачається, тому її дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник – адвокат Костенко С.О. підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, та просили її задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_2 та його представник – адвокат Зеленська А.П. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Згідно з «критеріями Енгеля», сформованими Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).
Згідно зі ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.
Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02).
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті – «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини», представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст.6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.
Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень ст.ст.280,251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень ст.283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (ст.251 КУпАП).
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить ст.256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
До протоколу додається схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка є графічним зображенням місця пригоди з фіксацією всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками (п.3 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, далі - Інструкція).
Зміст схеми місця дорожньо-транспортної пригоди регламентовано пунктом 4 розділу Х Інструкції.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.п.«б» п.2.3, п.10.5 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог пп.«б» п.2.3 та п.10.5 ПДР, які зазначені в протоколі працівником поліції.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.
Відповідно до п.п.«б» п.2.3 ПДР водій механічного транспортного засобу зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Пунктом 10.5 ПДР передбачено, що поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини.
При цьому, п.10.5 ПДР застосовується при виїзді з будь-яких прилеглих територій (дворів, АЗС, стоянок) або перетинів доріг, де відсутнє класичне перехрестя. Він вимагає виконувати поворот так, щоб автомобіль не опинився на смузі зустрічного руху, а під час повороту праворуч – рухатися ближче до правого краю.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №619563 від 20 березня 2026 року убачається, що 20 березня 2026 року близько 10 год. 05 хв. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вулиці Озерна №11-В, була неуважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою та не стежила за її зміною повертаючи ліворуч у дворову територію, здійснила виїзд на зустрічну смугу для руху та допустила зіткнення з транспортним засобом – автомобілем Mersedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.п.«б» п.2.3 та п.10.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №619563 від 20 березня 2026 року долучені пояснення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Так, згідно пояснень водія ОСОБА_1 , відібраних під час складання адміністративних матеріалів, слідує, що вона заїжджала у двір багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та вимушена була зрізати кут, оскільки з парковки виїжджала машина заднім ходом. При в`їзді у двір назустріч їхала маршрутка, вона її побачила та загальмувала, а маршрутка не почала гальмувати, хоча її побачила, в результаті чого сталась ДТП (а.с.7).
Згідно пояснень водія ОСОБА_2 , відібраних під час складання адміністративних матеріалів, слідує, що він їхав на автомобілі Mersedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_2 по двору в сторону виїзду з нього та в нього в`їхав автомобіль Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зрізав кут повороту (а.с.8).
До протоколу про адміністративне правопорушення долучена схема місця ДТП, складена у присутності учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , відомості, зазначені у схемі, засвідчені їх підписами без застережень (а.с.6).
Відповідно до схеми місця ДТП на ній зображена ділянка дороги, на якій сталась ДТП (вулиця Озерна, біля будинку №11В у місті Миколаєві), зафіксовано розташування транспортних засобів після ДТП та місце, де відбулося зіткнення автомобілів, ширина дороги та результати інших вимірів, які мають значення для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди; пошкодження транспортного засобу Mersedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме: передня центральна частина; пошкодження транспортного засобу Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме: передня ліва частина (а.с.6).
Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2026 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. (а.с.37). З пояснень учасників справи, встановлено, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 04червня 2026 року вказана постанова залишена без змін. 
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
При цьому спрощений підхід до розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до адміністративної відповідальності, як і потерпілих, є неприпустимим (пункт 24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року).
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17 (провадження № 51-2568км19), який є релевантним для даної справи, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП доведена поза розумним сумнівом. 
Так, розташування транспортних засобів та їх пошкоджень (відповідно до даних схеми місця ДТП та доданих фотокарток) свідчить про те, що зіткнення відбулося під час виконання транспортним засобом – автомобілем Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 маневру повороту ліворуч із фактичним виїздом у смугу зустрічного руху, по якій рухався автомобіль Mersedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
Апеляційний суд зауважує, що при здійсненні руху кожен водій зобов`язаний дотримуватися своєї смуги руху, і саме дотримання водіями меж своєї смуги руху забезпечує безпечний проїзд, у тому числі, з перехрещення проїзних частин. 
При цьому, водій автомобіля Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч, був зобов`язаний здійснювати його таким чином, щоб не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Натомість, з пояснень водія ОСОБА_1 слідує, що вона не заперечувала про виїзд її автомобіля на зустрічну смугу для руху під час виконання маневру повороту ліворуч. 
Отже, факт недотримання вимог закону щодо виконання повороту в межах своєї полоси руху водієм автомобіля Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знайшов своє підтвердження.
За такого, сукупність відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, даних схеми місця ДТП та характеру пошкоджень транспортних засобів свідчить про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля Mazda, реєстраційний номер НОМЕР_1 вимог п.10.5. ПДР, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП та її наслідками. 
Апеляційним судом також враховується рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При цьому, наявність чи відсутність в діях іншого водія – ОСОБА_2 порушень ПДР, не є предметом розгляду даної справи, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства, суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який складений саме про порушення ПДР водієм ОСОБА_1 , а суд апеляційної інстанції – в межах апеляційної скарги за результатами прийнятого судом першої інстанції рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині неврахування висновку експерта №104/26 складеного 28 квітня 2026 року, то суд критично оцінює такий висновок, оскільки експертизу було проведено за заявою страхової компанії. При складенні вищезазначеного висновку експерта були порушені права іншого учасника ДТП водія ОСОБА_2 , оскільки останній не був повідомлений про проведення даного дослідження та не надавав пояснення експерту. Висновок експерта складений на підставі вихідних даних ДТП, які надані страховою компанією. Ці обставини підтвердили і самі учасники ДТП у судовому засіданні апеляційної інстанції. 
До того ж, будь-які спеціальні знання для вирішення питання про наявність або відсутність в діях особи (осіб) складу адміністративного правопорушення у зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою не потрібні, оскільки згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, її причиною зазначено невиконання вимог ПДР водієм ОСОБА_1 , а не будь-які інші факти, встановлення яких потребувало б спеціальних знань. За нормами КУпАП, суду належало вирішити правове питання щодо наявності або відсутності факту порушення ПДР . Дані, які наявні в матеріалах справи, дають достатньо підстав зробити висновок з цього правового питання без спеціальних знань, що вірно констатував суд першої інстанції.
Інші посилання в апеляційній скарзі не містять обставин, які не були б з`ясовані судом та могли б потягнути неправильне вирішення справи, а за такого, не впливають на обґрунтовані висновки суду, щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, так як є фактичною, переоцінкою по іншому, доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.
Істотних порушень суддею районного суду норм матеріального чи процесуального права, порушення принципів повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, порушення положень КУпАП, Конституції України, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено.
Таким чином оскаржувана постанова районного суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Костенка Сергія Олександровича – залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Серебрякова