СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/780/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В., при секретарі судового засідання Курило Є.П., розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 18.05.2026 у справі № 922/780/26 (вх.1249Х)
за позовом: Приватної фірми "Діоніс-95", м.Харків, 
до відповідача: ОСОБА_1 , м.Харків, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м.Харків, 
про стягнення заборгованості,

Представники сторін згідно з протоколом судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Діоніс-95" звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 (відповідач) заборгованості з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг за Договором суборенди № 1 від 18.06.2021 за період з січня 2022 року по 31.01.2024 року у розмірі 2 214 870,87 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у порушення умов договору відповідач не компенсував спожиті комунальні послуги за вказаний вище період, у зв`язку з чим заборгованість з компенсування комунально-експлуатаційних послуг станом 31.01.2024 становить 2 214 870,87 грн. Як зазначає позивач, обставини щодо наявності боргу саме у сумі 2 214 870,87грн за період з січня 2022 року по 31.01.2024, а також факт користування відповідачем орендованим майном у цей період, вже були предметом дослідження у справі № 922/509/24. Саме відсутність доказів виставлення рахунків на той момент була єдиною перешкодою для задоволення позову в частині комунальних платежів.
На виконання висновків Верховного Суду та умов пунктів 3.9, 3.12 Договору, позивачем було усунуто обставини, які раніше перешкоджали стягненню, а саме – виставлено та направлено відповідачу відповідні рахунки. Таким чином, як вважає позивач, факт законності договору суборенди, його пролонгації до 31.12.2024 та обсяг спожитих послуг (сума основного боргу) є доведеними та не підлягають повторному доказуванню.
Господарський суд Харківської області (суддя Рильова В.В.) рішенням від 18.05.2026 позов задовольнив частково; стягнув з ОСОБА_1 на користь Приватної фірми "Діоніс-95" заборгованість з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг за Договором суборенди № 1 від 18.06.2021 за період з січня 2022 року по 31.01.2024 у розмірі 2 107 703,55грн, а також судовий збір у розмірі 25 292,44 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати наявним прострочення кредитора у розумінні статей 612, 613 ЦК України, оскільки позивач виконав необхідні дії для виникнення у відповідача обов`язку зі сплати відповідних платежів. Натомість невиконання відповідачем обов`язку з оплати виставлених рахунків свідчить про порушення ним умов договору та є підставою для задоволення позовних вимог. Зокрема, судом зазначено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано рахунки на оплату комунальних послуг та відповідні акти, на підставі яких здійснювалось нарахування вартості таких послуг. Подані документи у своїй сукупності підтверджують факт надання послуг, обсяг здійснених нарахувань та виникнення у відповідача обов`язку щодо їх оплати.
Водночас суд першої інстанції, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного надання послуг та правомірності здійснених нарахувань за січень 2022 року, а саме: акту, який є первинним документом та підтверджує фактичний обсяг і підстави нарахування вартості комунальних послуг за вказаний період, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог у цій частині, у зв`язку з чим у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості у розмірі 107 113,69грн за вказаний період відмовив.
Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, скаржник вважає рішення суду першої інстанції незаконним й таким, що підлягає скасуванню, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права та допустив істотні порушення норм процесуального права. Як зазначає скаржник, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно оцінив надані докази та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог. Заявник вказує, що позивач не надав належних і допустимих доказів фактичного споживання відповідачем комунальних послуг, їх обсягу та вартості, а подані рахунки й акти складені ретроспективно та не підтверджені первинними документами. Крім того, розрахунки, які містяться в рахунках, містять арифметичні розбіжності та не підтверджують заявлений розмір заборгованості. За таких обставин скаржник просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Також скаржник посилається на те, що суд першої інстанції незаконно позбавив відповідача права на захист, залишивши його відзив без розгляду. Так, відмовивши у поновленні строку на подання відзиву та розглянувши справу фактично в односторонньому порядку, суд першої інстанції порушив принципи рівності сторін та змагальності господарського процесу, а також право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини).
Оскільки сума позову складає понад 2 млн грн, справа є складною, вимагала значного часу для аналізу доказів (особливо враховуючи, що рахунки виставлені ретроспективно лише у 2026 році), а тому причини пропуску строку, на думку скаржника, були поважними.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2026, в порядку ст.32 Господарського процесуального кодексу України, для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Демідова П.В. головуючий суддя, Крестьянінов О.О. суддя, Лакіза В.В. суддя.
Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 10.06.2026 відкрив апеляційне провадження; призначив розгляд апеляційної скарги на 30.06.2026; встановив учасникам справи термін до 24.06.2026 (включно) подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання та письмові пояснення з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; витребував у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/780/26.
Копія вказаної ухвали направлена до електронних кабінетів сторін.
Відповідно до ч.1 ст.285 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судові рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.
Частиною 6 ст.242 ГПК України, передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Згідно з довідками, сформованими в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» копія ухвали суду від 10.06.2026 доставлена до електронних кабінетів сторін 10.06.2026 о 17:33 та о 17:41, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч.6 ст.242 ГПК України, копія ухвали вважається врученою 11.06.2026.
Отже, сторони належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження, дату, час та місце розгляду апеляційної скарги заявника.
22.06.2026 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів фактичного споживання комунальних послуг, а рахунки та акти нібито складені ретроспективно, вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.
Так, на думку позивача, судами апеляційної та касаційної інстанції (Постанова Східного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 та Постанова Верховного Суду від 16.09.2025 у справі № 922/509/24) преюдиційно встановлено, що заборгованість з компенсування комунально-експлуатаційних послуг станом 31.01.2024 становить 2 214 870,87грн. Зокрема, Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.06.2025, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 16.09.2025 у справі № 922/509/24, встановлено, що позивач не позбавлений можливості звернутися до ОСОБА_1 з вимогою про відшкодування відповідних витрат після виконання умов договору щодо направлення рахунків. Як зазначає позивач, судом чітко визначено, що саме відсутність доказів виставлення рахунків на той момент була єдиною перешкодою для задоволення позову в частині комунальних платежів.
Враховуючи висновки судів вищих інстанцій та положення договору суборенди, позивач 12.02.2026 направив відповідачу рахунки на сплату комунальних послуг за вищевказаним договором по сплаті комунальних послуг, що виникли з січня 2022 по 31.01.2024 та становлять 2 214 870,87грн, які отримані відповідачем 15.02.2026, що підтверджується наданими доказами направлення, наявними в матеріалах справи. Проте, вказані рахунки всупереч умовам договору залишилися відповідачем без сплати. Позивач посилається на те, що в порушення умов договору суборенди відповідач не компенсує спожиті комунальні послуги із січня 2022 року, а тому заборгованість з компенсування комунально-експлуатаційних послуг станом на 31.01.2024 становить 2 214 870,87грн. 
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Посилання скаржника на відсутність «первинних документів» та «ретроспективність» виставлення документів позивач вважає маніпулятивним тлумаченням норм матеріального права та умов Договору. Як зазначає позивач, пунктом 3.12 Договору чітко передбачено, що компенсація витрат здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту саме виставлення рахунків Орендарем. Разом із цим, правова природа рахунку за своєю суттю є платіжно-розрахунковим документом, що містить вимогу про сплату, і висновками Верховного Суду констатовано, що виставлений Орендарем рахунок є єдиною та достатньою підставою для проведення оплати за спожиті суборендарем комунальні послуги.
Позивач вважає, що сукупність наданих ним доказів у повній мірі відповідає стандартам належності, допустимості та вірогідності доказів у господарському процесі, а факт споживання відповідачем послуг підтверджується належним виконанням позивачем умов пунктів 3.9 та 3.12 Договору щодо формування та надсилання відповідних рахунків.
Що стосується тверджень Скаржника про те, що розрахунки заборгованості містять арифметичні розбіжності та не підтверджують заявлений розмір вимог, позивач вважає їх голослівними та не підкріпленими жодними контррозрахунками.
Сама лише незгода скаржника з методикою чи сумою нарахування, за відсутності альтернативного розрахунку та доказів помилковості застосованих тарифів, не може свідчити про наявність арифметичних розбіжностей і не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
Як зазначає позивач, ним до матеріалів справи долучено детальний та вичерпний помісячний розрахунок заборгованості зі сплати комунальних платежів за період з січня 2022 року по 31.01.2024 року на загальну суму 2 214 870,87 грн, який виконано у суворій відповідності до умов Договору суборенди, на підставі тарифів постачальників комунальних послуг та пропорційно до орендованої відповідачем площі нежитлових приміщень (188,2 кв.м).
За результатами перевірки наданого позивачем розрахунку на відповідність тарифам та фактичним первинним нарахуванням балансоутримувача майна, суд першої інстанції дав належну правову та арифметичну оцінку вимогам і частково задовольнив позов, визначивши обґрунтований та математично підтверджений розмір заборгованості у сумі 2 107 703,55 грн.
У разі незгоди суду із наданим позивачем розрахунком, останній зазначає, що суд має обов`язок самостійно розрахувати розмір відповідної заборгованості, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості, а не відмовляти у задоволенні позову.
На підставі викладеного, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, вирішити питання про розподіл судових витрат, докази реальності понесення та сплати витрат на професійну правничу допомогу, які позивачем будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому просить вважати вказаний пункт відповідною заявою, поданою у відповідності до ч. 8 ст.129 ГПК України.
Враховуючи те, що відзив на апеляційну скаргу надійшов до Східного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ухвалою суду від 10.06.2026, даний відзив приймається судом та долучається до матеріалів справи.
22.06.2026 від представників Приватної фірми "Діоніс-95" та Баркової Наталії Володимирівни надійшли заяви про проведення судового засідання 30.06.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису за допомогою сервісу https://vkz.court.gov.ua/, які суд задовольнив частково ухвалою від 25.06.2026.
Представник заявника в судове засідання з`явився, брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, наполягав на задоволенні апеляційної скарги та скасуванні рішення суду першої інстанції.
Представник позивача в судове засідання з`явився, брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).
Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як зазначає позивач, на підставі договору оренди від 01.12.2001 № А-01, укладеного з ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", він є орендарем нежитлових приміщень № 7, № 9, № 9а, № 10, № 11', № 50, № 51', № III, № IV загальною площею 188,2 м2, які знаходяться на цокольному поверсі, розташованих за адресою: м. Харків, просп. Науки, буд. 9. Відповідно до умов даного договору позивач орендував окреме, індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення на цокольному поверсі №№ 6а', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', 31', частина III', IV', 21 площею 165,9 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр-т Леніна (пр-т Науки), 9.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.11.2007 у справі № 29/615-07, позовні вимоги Приватної фірми "Діоніс-95" до Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" задоволено повністю. Вирішено «Внести зміни до договору оренди № А-01 від 01.12.2001 року, а саме: "Викласти пункт 1.1 договору у наступній редакції: 1.1. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: приміщення на цокольному поверсі №№ 5', 6', 7', 8', 6а', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', З1', ІІІ', IV', 21 площею 214,3 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр-т Леніна, 9 і знаходяться на балансі УкрДНТЦ «Енергосталь». Вартість майна визначена згідно з експертною оцінкою станом на 01.12.2006 становить 1.091.253,65 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення кафе, офісу, складу, викласти пункт 10.1 в наступній редакції 10.1 Цей договір діє з 01.12.2001 до 31.12.2028, для чого зобов`язано відповідача укласти відповідну додаткову угоду до договору оренди № А-01 від 01.12.2001». Рішення набрало законної сили 11.12.2007.
У подальшому, ухвалою господарського суду Харківської області від 03.12.2019 у справі № 922/568/19 затверджено мирову угоду, укладену 11.10.2019 між Приватною фірмою "Діоніс-95" та Державним підприємством "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" у справі № 922/568/19, зі змісту якої, сторони визнали чинним та дійсним укладений між ними договір оренди № А-01від 01.12.2001 року, внесли зміни до пункту 10.1 розділу, встановивши строк дії договору з 01.12.2001 року до 31.12.2028 року.
18.06.2021 між Приватною фірмою "Діоніс-95" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Барковою Наталією Володимирівною (суборендар) було укладено Договір суборенди державного майна № 1, відповідно до пункту 1.1 якого орендар передає, а суборендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування нежитлові приміщення №№ 7', 9', 9а', 10',11', 50', 51', ІІІ', IV на цокольному поверсі загальною площею 188,2 кв.м, надалі іменовані "орендовані приміщення", що розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, проспект Науки, будинок 9. 18.06.2021 між сторонами підписаний акт приймання-передачі орендованого приміщення.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що суборендар вступає в термінове платне володіння та користування орендованими приміщеннями з моменту підписання сторонами даного договору та Акту приймання-передачі (Додаток № 1).
В пункті 3.1 Договору сторони погодили, що за суборенду орендованих приміщень суборендар щомісячно вносить орендну плату, яка включає плату за користування орендованими приміщеннями, а також відшкодовує орендарю фактичні витрати на комунальні послуги.
За умовами п.3.9 Договору суборендар сплачує комунальні послуги на підставі виставлених орендарем рахунків.
У п. 3.12 Договору суборендар взяв на себе зобов`язання, крім платежів по оренді, протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків орендарем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, водовідведення, опалення та інше) та витрати на комунальні послуги, які споживають відвідувачі в місцях загального користування.
Відповідно до п.4.2 договору суборендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати оренду плату та компенсувати комунально-експлуатаційні послуги.
Пунктом 7.7 Договору передбачено, що у разі затримки компенсації суборендарем комунальних послуг, передбачених п.3.12 Договору, більш ніж на 7 календарних днів орендар має право застосувати до суборендаря оперативно-господарські санкції у вигляді призупинення утримання орендованих приміщень та обмеження користування комунальними послугами.
Відповідно до розділу 8 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строків суборенди. Строк суборенди становить з 18 червня 2021 року по 31 грудня 2021 року. 
За умовами п.12.2 Договору в разі коли суборендар допустив несвоєчасну сплату суборендної плати, а також несвоєчасно перерахував суми компенсацій за комунальні послуги, суборендар зобов`язався виплатити орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Договір підписано уповноваженими представниками сторін.
Позивач зазначає, що у зв`язку із відсутністю листів (заяв) з боку позивача та відповідача, договір суборенди було продовжено до 31.12.2024.
Крім того, пунктом 2.3. Договору суборенди № 1 від 18.06.2021 визначено, що Суборендар повертає Орендарю Орендовані приміщення в день закінчення строку оренди (закінчення строку дії договору або строкового припинення даного Договору). Передача орендованих приміщень оформлюється Актом приймання-передачі або Актом повернення, який складається у двох примірниках та підписується Сторонами (їх уповноваженими представниками).
Між сторонами не укладався відповідний Акт приймання-передачі (повернення), майно позивачу не поверталося.
Факт пролонгації договору до 31.12.2024 встановлено Постановою Східного апеляційного господарського суду у справі № 922/509/24 від 05.06.2025, залишеною без змін Постановою Верховного Суду у справі № 922/509/24 від 16.09.2025.
03.12.2019 між позивачем (орендар) та Державним підприємством "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" (балансоутримувач, третя особа у справі) укладено договір № 45 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, який містить у собі перелік послуг та робіт щодо утримання приміщень та будівлі, а також розрахунок відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна.
Так, відповідно до умов п.1.2 договору № 45 від 03.12.2019 балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Науки, 9, а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт та послуг пропорційно займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Орендар користується приміщеннями, згідно з договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № А-01 від 01.12.2001, які складаються з: нежитлові приміщення – кімн. №№ 9'-14', 50', 51', 14', 24', що розташовані на цокольному поверсі 5-ти поверхової адміністративної будівлі, інв. № 73477/81783, літ. «А-5» (згідно з технічним паспортом № 73477/81783 на будівлю) загальною площею 161,9 м.кв.
До вказаного договору між позивачем на третьою особою складено та підписано додаток № 1 «Перелік послуг та робіт щодо утримання приміщень та будівлі згідно з договором про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг», а також додаток № 2 «Розрахунок відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та обсягів споживання комунальних послуг».
Відповідно до п.1 додатку № 2 до договору № 45 відшкодування витрат на утримання орендованого майна на місяць визначається на підставі кошторису фактичних витрат помножену на орендовану площу. Вартість витрат на утримання 1 кв.м площі будівлі розраховується щорічно. У 2019 році вартість витрат на утримання 1 кв.м площі будівлі становить 7,62грн (без ПДВ). 
Обсяги споживання комунальних послуг (електропостачання, опалення, водопостачання, водовідведення) здійснюються за діючим тарифом, в т.ч. електропостачання - відповідно до показників приладу обліку, опалення – в опалювальний період за формулою: кількість теплової енергії, спожитої на опалення орендованих приміщень, визначається як частка загального споживання, яка відповідає частці площі орендованого приміщення в загальній сумі площі всіх приміщень корпусу А-5 ДП «УкрНТЦ Енергосталь» і розраховується відповідно до формули, вказаної у цьому додатку, водопостачання та водовідведення – відповідно до кількості співробітників орендаря згідно з нормами споживання, визначеними у ДБН В.2.5-64:2012, а саме: 1 працівник – 9 л/добу (0,009 м.куб/добу).
Також, 09.12.2022 між позивачем та КП «Харківські теплові мережі» укладено договір № 20039/22 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, який містить обсяги постачання теплової енергії споживачу та перелік об`єктів теплопостачання - за адресою просп. Науки, 9.
Відповідно до додатку № 1 «Обсяги постачання теплової енергії споживачу» до даного договору загальна опалювальна площа становить – 188,90м.кв. 
Як зазначає позивач, у порушення умов договору, відповідач не компенсує спожиті комунальні послуги з січня 2022, у зв`язку з чим заборгованість з компенсування комунально-експлуатаційних послуг станом 31.01.2024 становить 2 214 870,87 грн.
З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію від 13.02.2024 № 13/02/24 з вимогою сплатити суму заборгованості.
Позивач звертає увагу суду, що розглядаючи позовні вимоги ПФ "Діоніс-95" про стягнення з ФОП Баркової Н.В. заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг та нарахованих на цю заборгованість інфляційних втрат, пеню, 3 % річних у справі № 922/509/24 апеляційний господарський суд погодився з висновками господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог, але з інших підстав, ніж ті, на які послався господарський суд першої інстанції.
При цьому Східний апеляційний господарський суд встановив, що відповідно до пунктів 3.9, 3.12 договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1 оплата суборендарем витрат на комунальні послуги здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунків орендарем. Апеляційний господарський суд урахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.11.2024 в цій справі, про те, що виставлений орендарем рахунок є єдиною підставою для проведення оплати за спожиті суборендарем комунальні послуги; до моменту його виставлення суборендар позбавлений можливості самостійно визначити вартість спожитих комунальних послуг та здійснити їх оплату. Апеляційний господарський суд на виконання вказівок Верховного Суду встановив відсутність у матеріалах справи складених відповідно до умов договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1 рахунків на компенсацію вартості спожитих суборендарем комунальних послуг щодо орендованих приміщень. Крім того, апеляційний господарський суд установив відсутність у матеріалах справи доказів направлення відповідачу рахунків на компенсацію вартості спожитих суборендарем комунальних послуг. За таких обставин апеляційний господарський суд констатував ненастання у відповідача обов`язку зі сплати вартості спожитих суборендарем комунальних послуг.
Оскільки у відповідача не настав обов`язок зі сплати вартості комунальних послуг, то Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПФ "Діоніс-95" про стягнення з ФОП Баркової Н.В. на користь позивача заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг у розмірі 2 214 870,87 грн, інфляційних втрат у розмірі 127 461,74 грн, пені в розмірі 376 897,28 грн, 3 % річних у розмірі 54 117,87 грн. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не позбавлений можливості після виконання умов договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1 щодо направлення відповідачу рахунків на оплату вартості комунальних послуг звернутися до ФОП Баркової Н. В. з вимогою про відшкодування відповідних витрат.
Постановою Верховного Суду у справі № 922/509/24 від 16.09.2025 постанову Східного апеляційного господарського суду у справі № 922/509/24 від 05.06.2025 залишено без змін та констатовано: « 5.53. Оскільки відповідно до встановлених обставин справи позивач не виконав положення пункту 3.12 договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1, то необґрунтованими є доводи скаржника про недобросовісність відповідачки, адже розмір витрат на оплату комунальних послуг, які суборендар має відшкодувати орендарю, заздалегідь не визначений у договорі між сторонами. Тому до моменту виставлення рахунка суборендар позбавлений можливості самостійно визначити вартість спожитих комунальних послуг та здійснити їх оплату. При цьому апеляційний господарський суд зазначив, що позивач не позбавлений можливості після виконання умов договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1 щодо направлення відповідачці рахунків на оплату вартості комунальних послуг звернутися до ФОП Баркової Н. В. з вимогою про відшкодування відповідних витрат. 5.55. Отже, скаржник не довів того, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, неправильно застосував приписи статей 3, 11, 212, 509, 526, 613, 626, 629 Цивільного кодексу України».
Враховуючи висновки судів вищих інстанцій та положення договору суборенди, позивач 12.02.2026 направив відповідачу рахунки на сплату комунальних послуг за вищевказаним договором оренди по сплаті комунальних послуг, що виникли з січня 2022 по 31.01.2024 та становлять 2 214 870,87 грн.
Вказані рахунки отримані відповідачем 15.02.2026, що підтверджується наданими доказами направлення, наявними в матеріалах справи.
Однак, рахунки на оплату комунально-експлуатаційних послуг всупереч умовам договору залишилися відповідачем без сплати.
Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2 214 870,87 грн, за результатами розгляду якої, суд першої інстанції задовольнив позовну заяву частково, з мотивів викладених вище.
Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що відносини, які виникли між сторонами за своєю правовою природою віднесені до договірних зобов`язань найму (оренди).
Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, про найм (оренду) - параграфом 1 глави 58 ЦК України. Крім того, спірні правовідносини перебувають у сфері дії Закону України «Про оренду державного та комунального майна», норми якого з урахуванням предмета спору є спеціальними.
Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладений між сторонами договір суборенди № 1 від 18.06.2021 є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань.
Частина 1 ст. 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України).
За приписами ст.530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно з ст. 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, комунальні послуги- це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
За змістом ст. 7 вказаного Закону, до обов`язків споживача належить, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
У пункті 3.1 Договору сторони погодили, що за суборенду орендованих приміщень суборендар щомісячно вносить орендну плату, яка включає плату за користування орендованими приміщеннями, а також відшкодовує орендарю фактичні витрати на комунальні послуги.
Згідно п. 3.9 Договору суборендар сплачує комунальні послуги на підставі виставлених орендарем рахунків.
Відповідно п. 3.12 Договору суборендар, крім платежів по оренді, повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків орендарем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, водовідведення, опалення та інше) та витрати на комунальні послуги, які споживають відвідувачі в місцях загального користування.
Пунктом у 4.2 договору встановлено, що суборендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати оренду плату та компенсувати комунально-експлуатаційні послуги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 12.02.2026 було виставлено рахунки на оплату за період січень 2022 - лютий 2024 (а.с.29-42, Т.1).
Вказані рахунки направлено відповідачу на адресу, яка зазначена ним у договорі суборенди, а саме: м. Харків, пр. Героїв Харкова (Московський), буд.40/42, кв.31. 
Вказані рахунки отримані відповідачем 15.02.2026, що підтверджується роздруківкою трекінгу № 6110003212027 з сайту Укрпошта (а.с.43, Т.1).
Враховуючи те, що рахунки отримані відповідачем 15.02.2026, за позицією позивача, він повинен був компенсувати витрати на комунальні послуги протягом трьох банківських днів (у відповідності до п.3.12 Договору), тобто до 19.02.2026.
Враховуючи зазначене, колегія судів погоджується з судом першої інстанції, що з аналізу наведених положень законодавства та умов договору суборенди вбачається обов`язок споживача оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними у строки, встановлені договором або законом.
Як вже зазначалось вище, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, дійшов висновку про часткове задоволення позову з підстав, зазначених вище. 
Проте, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, встановивши факт виставлення та направлення позивачем на адресу відповідача відповідних рахунків на оплату комунальних послуг, враховуючи відсутність доказів їх оплати, а також відсутність акту, на підставі якого здійснювалось нарахування вартості комунально-експлуатаційних послуг за січень 2022 року, дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг за договором суборенди № 1 від 18.06.2021 за період з січня 2022 року по 31.01.2024 року у розмірі 2 214 870,87 грн.
Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В обґрунтування своїх доводів позивачем надано рахунки на оплату №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17,18, 19, 20,21, 22, 23, 24, 25, 26, 27 від 02.0.2026 за договором суборенди № 1 від 18.06.2021 (приміщення №№ 7', 9', 9а', 10',11', 50', 51', ІІІ', IV на цокольному поверсі загальною площею 188,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, просп. Науки, 9, а також акти відшкодування витрат з утримання орендованих приміщень та надання комунальних послуг, підписані ПФ «Діоніс-95» та ДП УкрНТЦ «Енергосталь», щодо спожитих ПФ «Діоніс-95» послуг від 09.03.2023 № П02/22-1 за лютий 2022 року, № П03/22-1 за березень 2022 року, № П04/22-1 за квітень 2022 року, № П05/22-1 травень 2022 року, № П06/22-1 за червень 2022 року, № П07/22-1 за липень 2022 року, № П08/22-1 за серпень 2022 року, від 10.03.2023 № П09/22-1 за вересень 2022 року, № П10/22-1 за жовтень 2022 року, № П11/22-1 за листопад 2022 року, № П12/22-1 за грудень 2022 року, від 13.03.2023 № П01/23-1 за січень 2023 року, від 14.03.2023 № П02/23-1 за лютий 2023 року, від 31.03.2023 № П03/23-1(за березень 2023 року), від 30.04.2023 № П04 за квітень 2023 року, від 31.05.2023 № П05/23-1 за травень 2023 року, від 30.06.2023 № П06/23-1 за червень 2023 року, від 31.07.2023 № П07/23-1 за липень 2023 року, від 31.08.2023 № П08/23-1 за серпень 2023 року, від 30.09.2023 року № П09/23-1 за вересень 2023 року, від 31.10.2023 № П10/23-1 за жовтень 2023 року, від 09.10.2023 № П10/23-1 за жовтень 2023 року, від 30.11.2023 № П11/23-1 за листопад 2023 року, від 31.12.2023 № П12/23-1 за грудень 2023 року, від 31.01.2024 № П01/24-1 за січень 2024, акти приймання-передачі теплової енергії, складені та підписані між позивачем та КП «Харківські теплові мережі» від 31.12.2022 за 2022 року, від 31.01.2023 за січень 2023 року, від 28.02.2023 за лютий 2023 року, від 31.03.2023 за березень 2023 року, від 30.04.2023 за квітень 2023 року, від 31.12.2023 за грудень 2023 року від 31.01.2023 за січень 2024 року, від 29.02.2024 за лютий 2024 року.
Також до матеріалів справи позивачем надано договір суборенди державного майна № 1 від 18.06.2021, договір № 45 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг від 03.12.2019, укладений між позивачем (орендар) та Державним підприємством "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" (балансоутримувач, третя особа у справі) та договір № 20039/22 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 09.12.2022, укладений між позивачем та КП «Харківські теплові мережі».
Як було встановлено судом першої інстанції, у користуванні Приватної фірми "Діоніс-95", як орендаря за договором оренди № А-01 від 01.12.2001 перебувало окреме індивідуально визначене майно: приміщення на цокольному поверсі №№ 5', 6', 7', 8', 6а', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', 31', ІІІ', IV',21 площею 214,3 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр-т Леніна, 9 і знаходяться на балансі УкрДНТЦ «Енергосталь». Факт приналежності підтверджується Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.11.2007 у справі №29/615-07. 
Сторонами також не заперечується той факт, що 18.06.2021 між Приватною фірмою "Діоніс-95" та Фізичною особою-підприємцем Барковою Н.В. було укладено Договір суборенди державного майна № 1, відповідно до пункту 1.1 якого орендар передає, а суборендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування нежитлові приміщення № № 7', 9', 9а', 10',11', 50', 51', ІІІ', IV на цокольному поверсі загальною площею 188,2 кв.м, що розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, проспект Науки, будинок 9. Майно знаходиться на балансі ДП "УкрНТЦ "Енергосталь".
Таким чином, з аналізу змісту вказаного договору, колегією суддів вбачається, що частина приміщень, зокрема, №№ 5', 6', 6а', 8', 31', 21 залишилися в володінні та користуванні Приватної фірми "Діоніс-95", які також, можливо, були забезпечені комунальними та експлуатаційними послугами.
При цьому, із змісту договору № 45 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг від 03.12.2019 вбачається, що позивач взяв на себе зобов`язання брати участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт на послуг пропорційно займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.
Зокрема, в даному договорі визначено, що позивач, як орендар, користується приміщеннями згідно з договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № А-01 від 01.12.2001, які складаються з нежитлових приміщень – кімн. №№ 9'-14', 50', 51', 14', 24', що розташовані на цокольному поверсі 5-ти поверхової адміністративної будівлі загальною площею 161,9 м.кв. В договорі відсутні посилання на конкретний договір оренди. При цьому перелік приміщень, за договором оренди А-01 від 1.12.2001 не відповідає переліку приміщень, зазначених в договорі № 45.
Договір № 45 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг від 03.12.2019 не містить посилання на нежитлові приміщення № 7', ІІІ', IV, які орендує скаржник за договором суборенди державного майна № 1 від 18.06.2021, у той час і відповідач не є суборендатором приміщення 12,13,14,24.
Даний факт позивачем не спростовано, матеріали справи протилежного не містять.
Надані позивачем акти відшкодування витрат з утримання орендованих приміщень та надання комунальних послуг, підписані ПФ «Діоніс-95» та ДП УкрНТЦ «Енергосталь», містять посилання саме на договір № 45 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг від 03.12.2019, за умовами якого загальна площа орендованих позивачем приміщень становить 161,9 м.кв, а акти приймання-передачі теплової енергії містять посилання на договір № 20039/22 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 09.12.2022, відповідно до додатку № 1 якого загальна опалювальна площа становить 188,90 м.кв, в той час як скаржник орендує нежитлові приміщення за договором суборенди загальною площею 188,2 м.кв.
Також в матеріалах справи відсутні належні докази числових даних обліку електричної енергії за приладами обліку для визначення вартості наданих послуг за весь заявлений позивачем спірний період щодо орендованих скаржником нежитлових приміщень (зазначено лише загальну кількість спожитої електричної енергії за договором № 45), як і відсутні докази розподілення комунально-експлуатаційних послуг з ПФ "Діоніс-95" пропорційно орендованим приміщенням (оскільки частина комунальних послуг використовувалася на забезпечення приміщень, орендованих і позивачем). 
Надані позивачем рахунки, складені у 2026 році за періоди 2022–2024 років, без первинних документів, показників лічильників, актів, рахунків постачальників, платіжних документів та методики розподілу витрат (між суборендарем та відвідувачами), є лише документами позивача у відносинах з орендодавцем, і не доводять ані обсягу, ані вартості комунально-експлуатаційних послуг, які були спожиті саме скаржником в межах приміщень, які знаходяться в суборенді.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в наданих позивачем рахунках на оплату загальна сума вартості наданих послуг не підтверджується заявленим обсягам та тарифам, і як наслідок, загальна сума виставлена позивачем до оплати в рахунках не відповідає ним же наведеним обсягам спожитих послуг та їх вартості за одиницю. Помилки містять майже всі рахунки на оплату, надані позивачем в обґрунтування спожитих комунальних послуг (електропостачання, водовідведення, каналізація, теплопостачання).
Враховуючи викладене, колегія суддів, здійснивши аналіз наявних у матеріалах справи вище перелічених доказів, встановила, що з наданих позивачем на підтвердження вказаних витрат, не вбачається, що зазначені в них обсяги послуг з електропостачання, опалення, водопостачання, каналізації, експлуатаційних витрат стосуються певних приміщень, орендованих за певним договором, у тому числі спірних приміщень, оскільки ці докази (договори, рахунки на оплату, акти, тощо), які покладені в основу розрахунку розміру заборгованості містять суперечливі відомості як стосовно самих приміщень (відсутність у договорі № 45 нежитлових приміщень № 7', ІІІ', IV', які передані в суборенду скаржнику; відсутність в договорі суборенди частини приміщень, вказаних в договорі № 45 (приміщення 8,12,13,14,24); невідповідність об`єктів (приміщень) оренди та недоведеність пов`язаності договору оренди А-01 від 1.12.2001 року з договором № 45), так і стосовно загальної площі нежитлових приміщень, які орендує позивач (214,3 м.кв - за рішенням Господарського суду Харківської області від 30.11.2007 у справі № 29/615-07, 161,9 м.кв – за договором № 45, 188,9 м.кв за договором № 20039/22).
Викладене ставить під сумнів фактичне споживання скаржником комунально-експлуатаційних послуг в орендуємих ним приміщеннях саме в тих обсягах, які зазначені позивачем у рахунках на оплату та виставлені відповідачу.
Позивач не довів суду належними та допустимими доказами, що витрати за договором № 45 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг від 03.12.2019 та договором № 20039/22 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 09.12.2022 були фактично понесені позивачем, стосувалися саме приміщень, переданих відповідачу та розподілені пропорційно до орендованої скаржником площі нежитлових приміщень.
Виходячи з викладеного, в умовах відсутності доказів, в підтвердження даних для здійсненого розрахунку, надані на підтвердження розміру заборгованості докази не є достатніми для встановлення обсягу спожитих комунально-експлуатаційних послуг пропорційно до орендованої скаржником площі нежитлових приміщень (188,2 кв.м) в розмірі заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення.
Стосовно розрахунку розміру заборгованості, наданого позивачем до матеріалів справи, він містить лише дату та суму заборгованості за кожний місяць спірного періоду та повністю дублює суму, зазначену позивачем у рахунках на оплату, без визначення обсягів спожитих скаржником комунально-експлуатаційних послуг пропорційно до орендованої ним площі нежитлових приміщень (188,2 кв.м), а тому посилання позивача на те, що ним розрахунок виконано у суворій відповідності до умов Договору суборенди, на підставі тарифів постачальників комунальних послуг та пропорційно до орендованої скаржником площі нежитлових приміщень (188,2 кв.м) не відповідають фактичним обставинам справи.
Оскільки позивачем не доведено обсяг отриманих скаржником комунально-експлуатаційних послуг у період з січня 2022 року по 31.01.2024, який відображено у рахунках на оплату, відповідно не доведеною є й заявлена до стягнення сума боргу в розмірі 2 214 870,87грн.
Колегія суддів вважає неможливим задоволення позовних вимог про стягнення коштів, які не мають здатності до арифметичної (математичної) та предметної перевірки.
Так, якщо розмір грошової вимоги не може бути верифікований, перевірений в ході судового розгляду, вимога не може бути задоволена навіть у разі, коли загальні підстави позову видаються суду переконливими.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів підкреслює, що розрахунки позивача в частині стягнення заборгованості за комунально-експлуатаційні послуги не мають здатності до арифметичної та логічної перевірки, в силу чого не можуть бути задоволені, а тому посилання позивача на те, що у разі незгоди суду із наданим позивачем розрахунком суд має обов`язок самостійно розрахувати розмір відповідної заборгованості, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості не приймається.
В ході апеляційного провадження позивач також не спростував заперечення скаржника належними та допустимими доказами.
Посилання позивача на те, що судами апеляційної та касаційної інстанції у справі № 922/509/24 преюдиційно встановлено, що заборгованість з компенсування комунально-експлуатаційних послуг станом 31.01.2024 становить 2 214 870,87грн, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у постанові Східного апеляційного господарського суду у справі № 922/509/24 від 05.06.2025, залишеною без змін Постановою Верховного Суду у справі № 922/509/24 від 16.09.2025, зазначено, зокрема, що з Актів відшкодування витрат з утримання орендованих приміщень та надання комунальних послуг та рахунків не вбачається відомостей, що зазначені в них обсяги послуг з електропостачання, опалення, водопостачання, каналізації, експлуатаційних витрат стосуються певних приміщень, орендованих за певним договором, у тому числі спірних приміщень.
Колегія суддів погоджується з твердженнями скаржника стосовно того, що у справі № 922/509/24, на яку посилається позивач, суди не встановили існування належно підтвердженої заборгованості з компенсації комунальних послуг. Висновок судів стосувався не лише формальної відсутності рахунків, а й неможливості визначити початок прострочення відповідача без їх виставлення.
З огляду на зазначене судова колегія Східного апеляційного господарського суду зауважує, що позивачем не доведено факту споживання скаржником комунально-експлуатаційних послуг саме в тих обсягах та у відповідному розмірі, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з останнього заборгованості в розмірі, який заявлений у позові.
Отже, доводи заявника щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, які суд першої інстанції помилково вважав установленими знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до положень статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду.
Стосовно посилання скаржника на незаконне позбавлення судом першої інстанції його права на захист шляхом відмови у поновленні строку на подання відзиву та залишення його відзиву без розгляду, колегія суддів зазначає, що під час розгляду апеляційної скарги, вказані обставини не знайшли свого підтвердження.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено в задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на подання відзиву, поданого разом з відзивом на позовну заяву, а відзив на позовну заяву залишено без розгляду, скаржником, відповідно до ч.1 ст. 255 ГПК України, не оскаржується.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається на позивача.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено повністю, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено повністю, судовий збір за подання позову покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 18.05.2026 у справі № 922/780/26 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Харківської області від 18.05.2026 у справі № 922/780/26 - скасувати.
3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
4. Стягнути з Приватної фірми «ДІОНІС-95» (місцезнаходження: 61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 9; код ЄДРПОУ: 23005974) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 37 938,66грн.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 01.07.2026.

Головуючий суддя П.В. Демідова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя В.В. Лакіза