707/3009/25 
2/707/75/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2026 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого - судді Тептюка Є.П.
за участю секретаря Заруби Н.М.
представника позивача Толюпи О.В.
представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

в с т а н о в и в:

Позиція сторін.

07.08.2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. З врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04.12.2025 року. Позивач просить суд:
- стягнути з у рівних частках з ОСОБА_1 та з ОСОБА_3 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, код ЄДРПОУ: 14360570) заборгованість за Договором №CSIPGK00000017 від 21.02.2007 р., в розмірі 13466,29 доларів США. ( 7326,95 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2950,82 доларів США - заборгованість за процентами; 614,40 доларів США заборгованість за комісією; 2574,12 доларів США - заборгованість по пені);
- стягнути понесені позивачем судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

21.02.2007 між ОСОБА_4 (далі - Позичальник) та ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", яке в подальшому перейменоване у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі за текстом - Банк) укладено кредитний договір № CSIPGK00000017 (далі - Договір) за умовами якого Позичальнику надано кредит у розмірі 11 760.00 Долар США в обмін на зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, та інших платежів, які передбачені умовами договору. 21.02.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором між Банком іпотекодержатель та ОСОБА_4 - іпотекодавець укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцями в іпотеку належне на праві власності майно, а саме: будинок житловий розташований за адресою: АДРЕСА_1 
Станом на теперішній час наявна заборгованість перед Позивачем у загальному розмірі 13 704,12 доларів США, що складається з: 7564,58 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2951,02 доларів США - заборгованість за процентами; 614,40 доларів США - заборгованість за комісією; 2574,12 доларів США - заборгованість по пені. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 Позичальник помер. 
07.09.2021 Банк звернувся із претензією кредитора до Черкаської районної державної нотаріальної контори, яка листом від 13.09.2021 повідомила, що на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк" було відкрито спадкову справу після смерті Позичальника. 
Ухвалою Черкаського районого суду Черкаської області від 28.01.2025 по справі №707/703/25 було: відкрито провадження щодо визнання спадщини відумерлою. витребувано копію спадкової справи та інформацію про осіб зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . 
З відомостей витребуваних судом від Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, Банк вперше дізнався, що потенційними спадкоємцями померлого Позичальника є: донька ОСОБА_1 дружина ОСОБА_3 09.04.2025 Банком було направлено претензію кредитора до спадкоємців. 
Проте, станом на теперішній час, заборгованість за Договором не погашена. 
До складу спадщини входить іпотечне нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа (кв.м): 77,2, Житлова площа (кв.м): 31,2. 
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора , оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого. Додатково зазначаємо, що відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 192/2761/14, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, зважаючи на це, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.
Ціна позову: 570492.92 доларів США (еквівалент 570 492.92 грн станом на 28.07.2025) Відтак Позивачем понесено судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 570 492.92*1,5%*0,8=6 845.92 грн. 

19.03.2026 року від відповідача  ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву.

ОСОБА_1 проти позову заперечила. Позиція обґрунтована наступним.
ОСОБА_1 на момент смерті батька (2019 рік) була неповнолітньою, проте проживала окремо від нього (копія розписки від бабусі додається). Після досягнення повноліття та протягом встановлених законом строків не подавала заяву про прийняття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи (витребуваних судом), ОСОБА_1 не значиться як особа, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора лише у разі прийняття спадщини. Оскільки ОСОБА_1 спадщину не прийняла, обов`язок по сплаті боргів спадкодавця до неї не перейшов. ОСОБА_1 офіційно заявляє, що не претендує на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки. Будь які дії щодо оформлення права власності на це майно нею не вчинялися і вчинятися не будуть. ОСОБА_1 зазначає, що позивач висуває вимогу про стягнення грошових коштів безпосередньо з Відповідачів як із солідарних боржників. Проте такий підхід суперечить самій суті іпотечних правовідносин та вимогам спеціального законодавства. Відповідно до ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги; спосіб реалізації предмета іпотеки.
Таким чином, закон встановлює пріоритет задоволення вимог кредитора саме за рахунок предмета іпотеки, а не через стягнення коштів з особистого майна спадкоємців, які не є боржниками за кредитним договором у розумінні загальних норм зобов`язального права, а лише обмежено відповідають у межах вартості отриманого у спадок майна (ст. 1282 ЦК України). Позов про стягнення грошових коштів є спробою обійти процедуру реалізації іпотечного майна, що є порушенням процесуальних та матеріальних норм. Разом з тим, вважаю, що задоволення позову саме у формі "стягнення коштів" дозволить Позивачу відкрити виконавче провадження на загальних підставах. Це може призвести до блокування моїх банківських рахунків та арешту майна, що прямо заборонено ч. 1 ст. 1282 ЦК України, де вказано: "Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину". Оскільки спадкове майно - це конкретний будинок, то і стягнення має бути спрямоване виключно на нього. 

02.04.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Позивач зазначає, що згідно ст.1273 спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 
Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. 
Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. 
Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. 
Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. ( ст.1268 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Малолітні діти: віком від народження до 14 років. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.( ст. 1273 ЦК України). Як зазначено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 No 7 "Про судову практику у справах про спадкування" "Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК України, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу". Тобто "автоматичне" прийняття спадщини дітьми поєднується із правом неповнолітньої дитини прийняти спадщину шляхом подання письмової заяви. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1. ст. 1282 ЦК України). Батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа ( ст. 242 ЦК України). Неповнолітня / малолітня особа, яка прийняла спадщину, зобов`язана задовольнити вимоги кредитора. Реалізація зазначеного зобов`язання, враховуючи особливості статусу неповнолітнього / малолітнього, здійснюється його законним представником.При визначенні статусу відповідача та порядку представництва його інтересів слід керуватися положеннями ст. 237,242,1268, 1269,1282 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини. ОСОБА_1 не надано доказів того, що у встановлений законом строк її законними представниками або нею самою за згодою органів опіки було подано заяву про відмову від спадщини. Відсутність прізвища ОСОБА_1 у матеріалах спадкової справи як особи, що звернулася за свідоцтвом, не свідчить про неприйняття спадщини, а лише вказує на те, що право власності на спадкове майно ще не було оформлено юридично. Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину в силу закону, вона несе відповідальність за боргами спадкодавця. Зауважуємо, що право вибору способу захисту належить Кредитору. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора. Закон не обмежує кредитора виключно зверненням стягнення на майно в натурі (предмет іпотеки). Наявність іпотеки є правом, а не обов`язком кредитора щодо способу задоволення вимог. Наявність іпотеки не позбавляє кредитора права звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості на загальних підставах. Зазначені статті 33, 39 Закону України «Про іпотеку» регулюють процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки як окремий спосіб захисту. Однак у даній справі Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості (грошових коштів) зі спадкоємців. Верховний Суд неодноразово зазначав (зокрема, у постанові Великої Палати ВС від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц), що кредитор може на власний розсуд обирати спосіб захисту або стягнення боргу з боржника/спадкоємця, або звернення стягнення на предмет іпотеки. Ці способи є самостійними. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує нам, шо Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Просив задоволити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 , проти позову заперечив. Заначив, що ОСОБА_1 спадщину не приймала. Крім того, вважає, що позивачем обраний не належний спосіб захисту. На думку представника позивач має звертатися з вимогами, що звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте в судове засідання не з?явилася, причини неявки суду не повідомила.

Встановлені судом обставини.

21.02.2007 між ОСОБА_4 та позивачем укладено кредитний договір № CSIPGK00000017 за умовами якого Позичальнику надано кредит у розмірі 11 760.00 доларів США. 
21.02.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором між Банком іпотекодержатель та ОСОБА_4 - іпотекодавець укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцями в іпотеку належне на праві власності майно, а саме: будинок житловий розташований за адресою: АДРЕСА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 . 
Відповідно до виписки за договором № CSIPGK00000017 станом на 19.06.2025 року наявна заборгованість у загальному розмірі 13 704,12 доларів США, що складається з: 7564,58 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2951,02 доларів США - заборгованість за процентами; 614,40 доларів США - заборгованість за комісією; 2574,12 доларів США - заборгованість по пені. 
З відомостей про об?єкт нерухомості слідує, що будинок житловий розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 та знаходиться в іпотеці КБ «ПриватБанк»
07.09.2021 Банк звернувся із претензією кредитора до Черкаської районної державної нотаріальної контори, яка листом від 13.09.2021 повідомила, що на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк" було відкрито спадкову справу після смерті Позичальника. 
З наданої Черкаською районною державною нотаріальною конторою копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ніхто не звертався. 
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрована з 24.05.2005 рокуза адресою: АДРЕСА_1 .

Докази відхилені судом. 

Позивач в якості доказу вартості житлового будинку долучена довідка про оціночну вартість об?єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої вартість об?єкту становить 2179659 грн. 72 коп. 
При цьому з наданої позивачем довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 27.10.2025 року вбачається, що при її формуванні застосовано параметри та характеристики які не відповідають об`єкту нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в іпотеці у позивача. Зокрема, вказано невірну житлову площу об`єкта 32.2 кв. м., хоча на справді житлова площа становить, 31.2 кв.м. Зазначено рік побудови будинку 1980, разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь які дані, що саме 1980 року даний будинок було збудовано. 
Крім того, позивачем при формуванні вказаної довідки заначений кадастровий номер неіснуючої земельної ділянки. 
Також, визначено оціночну вартість об`єкта, як вартість його поліпшень у розмірі 217954,69 грн. Хоча жодних даних на підтвердження наявності даних поліпшень матеріали справи не містять.Окрім того, вказана довідка має чинність 30 днів, проте сформована вже після звернення з позовом до суду 25.10.2025 року, а на момент звернення позивача з заявою про зменшення позовних вимог 04.12.2025 року, втратила чинність. 
Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
Документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб?єктом оціночної діяльності - суб?єктом господарювання відповідно до договору, є звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").
А тому, визначену позивачем оціночну вартість об`єкта нерухомого майна не можна вважати об`єктивною та такою, що відповідає дійсності, а вказаний доказ - належним та допустимим в розумінні ст. 78 ЦПК України, що позбавляє суд можливості встановити, чи дійсна вартість спадкового майна відповідає розміру заборгованості спадкодавця.

Застосовані судом норми права та релевантні джерела.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ст. 1216, ст. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
За змістом статей 525 та 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником, який помер, після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.
Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст. 1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника - спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. 
Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.
Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК Українищодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Як роз`яснено Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12 при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника підлягають встановленню такі обставини:
чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Таким чином, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Висновки суду.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (постанова Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11 (провадження № 61-9647св18)).
Положення статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. 
За змістом цих положень: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.
Суд враховує, що за чинним законодавством спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини.
Отже, відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця обмежується вартістю майна, одержаного ними у спадщину.
Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитори спадкодавця можуть пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку.
У найбільш загальному вигляді вартість майна, одержаного у спадщину, слід розцінювати як грошову оцінку такого майна відповідно до його ринкової вартості.
З спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Як вбачається з наданої позивачем копії паспорту ОСОБА_3 , вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 18.06.2004 року. Даних про розірвання шлюбу сторони суду не надають. Тобто на момент придбання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 21.02.2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 могли перебувати у шлюбі, відповідно вказаний будинок може бути спільним майном подружжя. Договір купівлі-продажу позивач суду не надає, з клопотанням про його витребування до суду не звертався.
З врахуванням вказаних обставин, суд позбавлений можливості визначити яка саме частка будинку за адресою: АДРЕСА_1 належала боржнику ОСОБА_4 на момент смерті, 
В своїй позовній заяві позивач зазначає відповідачів, як потенційних спадкоємців і не заначає, що вони проживали на момент смерті з боржником. Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 заперечує факт проживання з ОСОБА_4 та на підтвердження надає розписку ОСОБА_5 , в якій остання заначає, зо її онука ОСОБА_6 проживає з нею з 2017 року.
КЦС ВС у своїй постанові від 29 вересня 2021 року у справі No 487/3658/16-ц, прийшов до висновку, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьоі? статті 1268 ЦК Украі?ни є необхідним встановлення постіи?ного проживання на час відкриття спадщини відповідача та спадкодавця (наявність фактичного проживання, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця). Прии?няття спадщини відповідно до закону пов?язане із постіи?ним проживанням, а сама по собі реєстрація місця проживання із спадкодавцем не є безумовним доказом прии?няття спадщини. Без вирішення питання щодо прии?няття спадщини відповідачами після смерті іпотекодавця неможливе застосування положень статті 23 Закону Украі?ни «Про іпотеку», оскільки в разі неприи?няття спадщини ніким із спадкоємців, для кредитора настають наслідки, передбачені статтею 1277 ЦК Украі?ни. 
Суд, також звертає увагу, щоз матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач надіслав претензію кредитора до Черкаської районної державної нотаріальної контори на суму 55704, 71 грн та 13703, 92 доларів США, разом з тим, відповідно до листа-претензії від 03.04.2025 року направленого ОСОБА_1 позивач зазначає лише про заборгованість в сумі 13703, 92 доларів США. Вказана обставина позбавляє суд можливості встановити, яка саме заборгованість наявна у ОСОБА_4 перед позивачем на день його смерті.
Також, в матеріалах справи відсутні належні докази, що взагалі визначають вартість спадкового майна будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
У постанові від 27 жовтня 2021 року Верховний Суд вказав, (судова справа № 552/4892/19, провадження № 61-16824св20) що виконання вимоги кредитора щодо погашення заборгованості, яку мав спадкодавець, здійснюється виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна та не повинно зумовити погіршення майнового стану спадкоємця.
Відповідно до ч.4 ст. 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Також, суд вважає встановленим, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали претензії кредитора та не погасили заборгованість шляхом одноразового платежу, разом з тим, жодних дій на набуття права власності на іпотечне майно не вчинили і як заначив у судовому засіданні представник відповідача, його довірителька не заперечує, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на користь позивача та вважає, що саме такий спосіб вирішення даного спору буде законним та справедливим і не призведе до порушення прав сторін.
Разом з тим, з вимогою про звернення стягнення на спадкове майно позивач до суду не звертався, як заначив представник позивача, це зумовлено відсутністю реєстрації вказаного майна за відповідачами.
Суд звертає увагу, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє кредитора спадкодавця можливості звернутися до такого спадкоємця з вимогою про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.
Позиція позивача, щодо того, що звертаючись з вимогою про стягнення заборгованості, він вибрав ефективний спосіб захисту свого права, на думку суду є помилковою. 
Адже, таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту, порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прии?няття спадщини лежить вольовии? акт, пов`язании? із наміром спадкоємця прии?няти спадщину. В даному випадку, відповідачі не вчиняють жодних дій, щодо висловлення своїх намірів на прийняття спадщини, не вчиняють жодних дій, щодо реєстрації спадкового майна, не проживають у ньому, тощоі не заперечують проти звернення стягнення на вказане майно на користь кредитора.
Разом з тим, в разі стягнення заборгованості, яка виникла перед позивачем у ОСОБА_4 з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , може призвести до того, що в ході виконання судового рішення, будуть накладене на арешти та реалізоване особисте майно відповідачів, яке не входить до складу спадкового майна та є більш пріоритетним для відповідачів, що в свою чергу призведе, до порушення балансу між законом і справедливістю.
Всі вказані обставини, у своїй сукупності дають суду можливості прийти до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати.

Враховуючи, те, що суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, понесені позивачем судові витрати суд залишає за ним.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 80, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, та ст.ст. 525, 526, 610, 612, 615, 629, 1054, 1216, 1218, 1219, 1268, 1281, 1282, 1296, 1297 ЦК України, суд -

ухвалив:
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття по станови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Повний текст рішення складено 01.05.2026.

Суддя:   Є.  П.  Тептюк