Справа № 569/1769/26
1-кп/569/1075/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне за процедурою спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження №22024180000000084 від 22.05.2024 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Ватутіно, Невельського району, Сахалинської області, російська федерація, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, 
В С Т А Н О В И В:
1. Історія провадження
27.01.2026 до Рівненського міського суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №22024180000000084 від 22.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Ухвалою суду від 30.01.2026 в кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
На підставі ухвали суду від 10.03.2026 судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 здійснювався у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого.
2. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Відповідно до Конституції України, Україна є суверенною і незалежною, суверенітет якої поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Упродовж квітня 2014 року невстановленими особами на території Донецької та Луганської областей, з метою зміни меж території та державного кордону України, в порушення порядку, встановленого Конституцією України, утворено незаконні збройні формування, з метою здійснення терористичних актів, які відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичними групами.
Керівництвом зазначених терористичних груп, з метою приховування вказаної злочинної діяльності, а також отримання підтримки серед місцевого населення Донецької та Луганської областей, пропаганди і поширення ідеології створення псевдодержавного утворення на території південно-східної частини України, отримання фінансування та подальшої легітимізації терористичної діяльності, спрямованої на зміну меж території та державного кордону України, в порушення порядку, встановленого Конституцією України, 07.04.2014 утворено організацію під назвою «Донецька народна республіка» (далі – «днр») та 27.04.2014 утворено організацію під назвою «Луганська народна республіка» (далі – «лнр»), яка відповідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», які є терористичними. 
Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та збройних сил рф.
З 07.04.2014 більшу частину території Донецької та Луганської області захоплено військовослужбовцями зс рф, у томі числі на протязі 2014 та до лютого 2015 року захоплено м. Дебальцево Донецької області та м. Антрацит Луганської області, яке знаходиться під окупацією держави-агресора.
Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована рф територія України – це частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.
З 24.02.2022 рф здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України та розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який діє по даний час.
Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад на території України № 376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», вся територія Горлівського району Донецької області та Ровенківського району Луганської області включено до переліку територій, які тимчасово окуповані рф з 07.04.2014 по даний час.
До складу Горлівського району входить Дебальцівська міська громада, а до складу Ровенківського району Луганської області входить Антрацитівська міська громада.
Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, громадянин України ОСОБА_5 , будучи радикально налаштованою особою, яка не сприймає державну владу в Україні, підтримує злочинні наміри терористичних організацій «днр» та «лнр», що діють на окупованій території Донецької та Луганської областей, діючи умисно, добровільно, підтримуючи воєнну агресію рф на території України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 14.07.2014 перебуваючи на території Луганської області, більш точне місце не встановлено, вступив до незаконного збройного формування, яке діяло у складі терористичних організацій «лнр» та «днр» - «Казачья национальная гвардия Всевеликого войска Донского», на посаду заступника командира, отримав стрілецьку вогнепальну зброю з бойовими припасами до неї та військову амуніцію.
ОСОБА_5 , вступаючи до складу вищевказаного незаконного збройного формування терористичної організації, був достовірно обізнаним, що воно відноситься до збройних формувань, створення яких не передбачене Законами України, яке має організаційну структуру військового типу (поділяються на структурні підрозділи (управління, частини, підрозділи, групи, відділення та ін.) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), діють на принципах єдиноначальності та субординації, використовують знаки розрізнення, мають воєнізований характер завдань та методів.
З моменту вступу на службу до складу вищевказаного незаконного збройного формування ОСОБА_5 виконував покладені на нього завдання, обов`язки й повноваження у складі зазначеного незаконного збройного формування, а саме: функції силового блоку, в тому числі, щодо збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України та військовослужбовцями Збройних Сил України, силового сприяння та забезпечення діяльності терористичної організації на тимчасово окупованій території України, діючи таким чином на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності й державній безпеці України, у тому числі останній брав участь в складі вищевказаної терористичної організації у бойових діях проти підрозділів сил оборони України на території Донецької та Луганської областей, займаючи посади як заступника командира так і посаду начальника штабу, приймаючи участь у діяльності відповідної організації на керівних ланках, тобто останній здійснював координацію та керування особовим складом на виконання вищеописаної незаконної мети.
Крім цього, громадянин України ОСОБА_5 , будучи радикально налаштованою особою, яка не сприймає державну владу в Україні, підтримує злочинні наміри терористичних організацій «днр» та «лнр», що діють на окупованій території Донецької та Луганської областей, діючи умисно, добровільно, підтримуючи воєнну агресію рф на території України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.12.2014 знаходячись на території Луганської області, більш точне місце не встановлено, перебуваючи у лавах незаконного збройного формування терористичних організацій «лнр» та «днр» - «Казачья национальная гвардия Всевеликого войска Донского», був призначений комендантом м. Антрацит Луганської області.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України, тобто участь у терористичній організації.
2. Позиції сторін кримінального провадження
За результатами судового розгляду прокурор ОСОБА_3 підтримав пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, зазначив, що докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження. Прокурор просив визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна. 
Допит обвинуваченого ОСОБА_5 не здійснювався через проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 – адвокат ОСОБА_4 просив суд ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку із недоведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Зазначив, що протоколи огляду Інтернет ресурсів містять текст на російській мові, який не перекладений на державну мову, внаслідок чого вказана інформація не може бути використана на обґрунтування винуватості обвинуваченого. Крім того, вказав про наявність сумнівів щодо правдивості показань свідків щодо обставин кримінального правопорушення, що стосуються подій, які відбулися задовго до моменту надання ними показань, а тому свідки не могли так детально їх відтворити.
3. Щодо обсягу дослідження доказів та обґрунтування дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя
Судовий розгляд вказаного кримінального провадження здійснювався в порядку спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого (in absentia).
У справі «Санадер проти Хорватії» Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження, яке відбувається за відсутності обвинуваченого, саме собою не є несумісним зі ст. 6 Конвенції і ця норма буде порушена лише в тому разі, якщо особа, засуджена заочно, згодом не зможе отримати від суду новий розгляд по суті обвинувачення, якщо не було однозначно встановлено, що вона відмовилася від свого права з`явитися і захищати себе або що мала намір уникнути суду.
Зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
В даному контексті суд також враховує правові позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» (Colozza v. Italy), рішення від 12 лютого 1985 року; справа «Шомоді проти Італії» (Somogyi v. Italy), рішення від 18 травня 2004 року), за якими суд під час розгляду справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були вжиті всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Судом встановлено, що сторона обвинувачення вживала заходи щодо виклику ОСОБА_5 в процесуальному статусі підозрюваного для допиту та вручення процесуальних документів шляхом публікації відповідних повідомлень в офіційному виданні газеті «Урядовий кур`єр» (№263 від 25.12.2025, №3 від 03.01.2026, №18 від 22.01.2026) та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора (24.12.2025, 02.01.2026, 22.01.2026) у порядку ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 297-5 КПК України.
Після отримання обвинувального акта у кримінальному провадженні Рівненським міським судом здійснювались виклики обвинуваченого  ОСОБА_5 у судові засідання, призначені на 23.02.2026, 03.03.2026, 10.03.2026, 08.04.2026, 15.04.2026 та 24.04.2026, які опубліковані на сайті Рівненського міського суду та у газеті «Урядовий кур`єр» (№39 від 17.02.2026, №68 від 28.03.2026).
Разом з тим, відповідно до відомостей, які розміщені на офіційному сайті АТ «Укрпошта» («ukrposhta.ua») у 2026 році поштові відділення у м. Красний Луч (м. Хрустальний), Луганської області (останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 ) перестали функціонувати у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України. З цих причин виклик ОСОБА_5 у зазначений період здійснювався виключно шляхом публікації відповідних оголошень у газеті «Урядовий Кур`єр» та на офіційному сайті суду.
Таким чином, на виконання вимог, передбачених абз. 6 ч. 3 ст. 323 КПК України, суд забезпечив право обвинуваченого ОСОБА_5 знати про час та місце розгляду кримінального провадження стосовно нього шляхом публікації інформації про виклики у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий Кур`єр», а також на офіційному сайті Рівненського міського суду Рівненської області.
Відповідно до згаданої норми кримінального процесуального закону суд вважає таке повідомлення належним підтвердженням факту ознайомлення обвинуваченого зі змістом відповідних оголошень.
З огляду на викладене, а також мотиви прийняття рішення про здійснення спеціального судового провадження, викладені в ухвалі від 10.03.2026, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 відмовився від права бути присутнім в суді та ухилився від суду.
Також суд констатує, що на виконання вимог ч. 2 ст. 349 КПК України були досліджені всі надані докази, а право обвинуваченого  ОСОБА_5 на захист не було порушено, оскільки захист було здійснено адвокатом ОСОБА_4 , який був присутній у кожному судовому засіданні і здійснював захист обвинуваченого, користуючись всіма правами захисника, передбаченими ст. 46 КПК України.
Аналіз наявних у матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора) та суду, направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.
Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безоплатно.
Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянськ і і політичні права. Натомість, ОСОБА_5 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої.
Отже, як убачається із матеріалів кримінального провадження, судом були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, і до нього була застосована належна правова процедура.
4. Мотиви суду і докази на підтвердження встановлених судом обставин
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
При цьому особа може бути визнана винною лише, якщо буде доведено, що нею вчинено суспільно небезпечне діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України.
Склад кримінального правопорушення – це сукупність встановлених законом юридично значущих об`єктивних та суб`єктивних ознак, що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як кримінальне правопорушення.
Тому поза розумним сумнівом має бути доведено кожен з елементів складу злочину – як ті, що утворюють об`єктивну сторону злочину, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.
Участь у терористичній організації визнається закінченим злочином безвідносно до того, чи розпочали її учасники вчинювати конкретні терористичні злочини. А тому визнання організації терористичною та доведений факт участі особи у цій організації є закінченим складом злочину, передбаченого ст. 258-3 КК України, і не потребує доведення інших обставин. 
Таким чином, для вирішення питання про доведеність вини особи поза розумним сумнівом, враховуючи формулювання та межі пред`явленого обвинувачення, а також диспозицію ч. 1 ст. 258-3 КК України, яка передбачає відповідальність за інкримінований обвинуваченому злочин, суд має надати відповіді на такі питання: 1) чи є «ДНР», «ЛНР» та «Казачья национальная гвардия Всевеликого войска Донского» терористичними організаціями? 2) Чи приймав участь ОСОБА_5 у вказаних терористичних організаціях?
Лише надання ствердних відповідей на кожне з цих питань, із посиланням на сукупність належних, допустимих, достовірних і взаємопов`язаних доказів, свідчитиме про наявність в діях обвинуваченого усіх ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а отже і про достатність підстав для визнання його винним.
Щодо визнання «ДНР», «ЛНР» та «Казачья национальная гвардия Всевеликого войска Донского» терористичними організаціями
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 04.11.2021 у справі № 326/1385/18 вказав, що поняття терористичної організації визначено у ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а також у ст. 28 КК України - це стійке об`єднання трьох і більше осіб, створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснюється розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки та вчинення терористичних актів. Достатнім для визнання організації терористичною є те, що якщо хоча б один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.
Терористична організація виділена як вид злочинної організації за спеціальною метою здійснення терористичної діяльності. Так, відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а також ст. 28 КК України, терористична діяльність - це діяльність, яка охоплює планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів, підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях, організацію незаконних збройних формувань, злочинних угрупувань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів так само, як і участь у таких актах, вербування, озброєння, підготовку та використання терористів, пропаганду й поширення ідеології тероризму, фінансування та інше сприяння тероризму.
Існування окремого судового рішення, рішення органу законодавчої чи виконавчої влади про визнання діяльності терористичною для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 258-3 КК України не є обов`язковим.
Суд вважає, що 07.04.2014 утворено «Донецьку народну республіку» («ДНР»), 27.04.2014 утворено «Луганську народну республіку» («ЛНР») одним із основних завдань яких є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України (а саме - шляхом відокремлення від України території Донецької та Луганської областей, в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2, 73 Конституції України, відповідно до яких територія України є цілісною і недоторканою, а питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом). Вказані організації є стійкими об`єднаннями невизначеного кола осіб (більше трьох), що створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якої здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якій структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації.
Крім того, на переконання суду, «Казачья национальная гвардия Всевеликого войска Донского» є незаконним збройним формуванням, яке брало участь у бойових діях на сході України на стороні російських окупаційних військ та терористичних угруповань «лнр/днр», що створене з метою здійснення терористичної діяльності та фактично здійснювало таку терористичну діяльність.
Радою національної безпеки і оборони України 13.04.2014 прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014, відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.
Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 № 33/6/а районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей.
Верховна Рада України 17.03.2015 своєю постановою № 254-VIII визнала тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 № 252-VIII визначено, що до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з російською федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, які згідно до постанови Верховної Ради України № 254-VIII водночас є тимчасово окупованою територією.
Терористичні організації «ДНР», «ЛНР» та їх структурні підрозділи діють на території України незаконно та їхні учасники вчиняють терористичні акти - захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування із застосуванням зброї, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії (зокрема, артилерійські обстріли), які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, в тому числі щодо визнання легітимності діяльності вказаних терористичних організацій та влади її керівників, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України й інших військових формувань України, задіяними у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області.
Чисельні злочини, вчинені представниками терористичних організації «ДНР», «ЛНР» або за участі їх структурних підрозділів, знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання їх терористичними організаціями. Зокрема, у Зверненні Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 14.01.2015 №106-VIII, а також у Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого російською федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 № 1597-VII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 № 337-VIII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 № 1596-VII, Постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами російської федерації та керівниками терористичних організації «днр» та «лнр», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 № 145-VІІІ.
Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закони, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішення у справі.
Позиція суду про визнання «днр», «лнр» терористичними організаціями узгоджується також із практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), який зазначив, що на початку квітня 2014 року збройні угрупування почали захоплювати офіційні будівлі Донецької та Луганської областей і заявляти про створення самопроголошених утворень, відомих як «днр» і «лнр». У відповідь 14 квітня 2014 року Уряд України, який розглядає такі збройні формування як терористичні організації, санкціонував застосування проти них збройних сил шляхом введення в правове поле поняття «антитерористична операція» (рішення від 25 липня 2017 року у справі «Хлєбік проти України»).
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що «днр», «лнр» є терористичними організаціями, тоді як «Казачья национальная гвардия Всевеликого войска Донского» є військовим формуванням, яке діяло у складі вказаних терористичних організацій.
Щодо участі в ОСОБА_5 у терористичній організації
Суд, на підставі матеріалів кримінального провадження надасть оцінку обставинам, які підтверджують участь ОСОБА_5 у терористичній організації.
З метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом були досліджені протоколи огляду Інтернет - ресурсів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, оперуповноважений на виконання відповідних доручень, наданих у порядку ст. 40 КПК, провів огляди інтернет ресурсів, зробивши скриншоти й завантаживши відеофайли, фотознімки, файли з документами, які є додатками до протоколів огляду, оформлених відповідно до вимог КПК.
Досліджені судом протоколи огляду Інтернет - ресурсів мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаних доказів у сукупності із іншими доказами по справі.
Відповідно до протоколу огляду Інтернет - ресурсів від 13.08.2024 оглянуто соціальні мережі та Інтернет сайти, а саме:
- російська соціальна мережа під назвою «Одноклассники» з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 », за яким наявний профіль з іменем « ОСОБА_6 », з особистими даними: рік народження, місце проживання та інформація про близьких родичів. В розділі «О себе» наявна інформація про те, що обвинувачений народився « ІНФОРМАЦІЯ_3 (47 лет)», проживає в «НОВОРОССИЯ ДОНБАСС НЕПОКОРЕННЫЙ САХАЛИН 65». У розділі «Фото» наявні фотозображення ОСОБА_5 у військовій формі із розпізнавальними знаками та зі зброєю;
- російська соціальна мережа під назвою «Вконтакте» з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 , за якою наявний профіль з іменем « ОСОБА_7 », сторінка користувача містить фотографії, на яких ОСОБА_5 у військовій формі зі зброєю;
- Інтернет сайт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 , за яким наявна публікація, в якій містяться данні та фотоматеріали з зображенням ОСОБА_5 наступного змісту: « ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Житель г. Вахрушево, ул. Комсомольская. С 2012 обучался в Краснолучском горно-промышленном колледже. В начале января 2015 стал комендантом ІНФОРМАЦІЯ_6 »;
 
- Інтернет сайт під назвою «ПОЛИТОТА Диванные войска joyreactor» з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7 , за яким наявна публікація, у якій містяться данні та фотоматеріали з зображенням ОСОБА_5 наступного змісту: «Новый комендант ОСОБА_8 от «казачьей национальной гвардии всевеликого войска Донского» ОСОБА_7 в эфире регионального антрацитовского телеканала заявил: «Моя первоочередная задача навести порядок, народ отвернулся от казачества, не доверяет людям с оружием, которые поставили себя не лучшим образом … Майская позиция людей и отношение на данный момент к казачеству очень сильно разнятся. Причина одна – пошел разброд и шатания в гарнизоне. Почему-то, самопровозглашенная Луганская Народная Республика, не имеющая никакой легитимной власти на территории Украины считает, что она может диктовать нам свои условия…»;
 
- Інтернет сайт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 » з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9 , за яким наявна публікація, у якій містяться данні стосовно ОСОБА_5 наступного змісту: «Новым командиром «Казачьей национальной гвардии» в городе стал Рашид Шакирзянов (этническая принадлежность неизвестна). Он также отрицает легитимность «ЛНР» и ратует за передачу частей юго-востока Украины «русским казакам», то есть, фактически, России (Informator. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; OstroV, 8 января 2015 года)»;
 
- Інтернет сайт під назвою «Сегодня» з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11 , за яким наявна публікація про зайняття ОСОБА_5 посади «коменданта» в м. Антрацит;
 
- Інтернет-сайт під назвою « ОСОБА_10 » з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_12 , за яким наявна публікація, у якій містяться данні та фотозображення ОСОБА_5 наступного змісту: « ОСОБА_5 , позывной «Рашид» (д.р. 28.02.1977 г.) был утвержден Козицыным как постоянно действующий комендант после того, как Брицын был отозван в Перевальск - ОСОБА_5 январе 2015 г. Шакирзянов Рашид был заместителем командира в подразделении Леший, которое вплоть до назначения Шакирзянова комендантом не примыкало к гарнизону Антрацит. На должности коменданта отличился жестким отношением к нарушителям порядка, как к гражданским так и военнослужащим. А именно ввел наказание нагайкой в систему. Таким способом карались в основном дебоширы и алкоголики, а также нарушители комендантского часа, которых к тому же привлекали к уборке городских улиц. В феврале 2015 года казаки гарнизона, как и казаки Лешего, приняли участие в штурме города Дебальцево»;
 
- Інтернет сайт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_13 » з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14 , за яким наявна публікація, в якій міститься уривок з інтерв`ю ОСОБА_5 , наступного змісту: «3 января комендант Антрацита от «Казачьей национальной гвардии Всевеликого войска Донского» ОСОБА_7 в эфире местного телеканала АРТВ заявил: «Почему-то, самопровозглашенная Луганская народная республика, не имеющая никакой легитимной власти на территории Украины, считает, что она может диктовать нам свои условия. Испокон земли Донбасса вплоть до Херсона – это были казачьи земли»;
 
- Інтернет сайт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_15 » з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_16 , за яким наявна публікація, у якій міститься уривок з інтерв`ю ОСОБА_5 наступного змісту: Новый комендант ОСОБА_8 от «казачьей национальной гвардии всевеликого войска Донского» ОСОБА_7 в эфире регионального антрацитовского телеканала заявил, что власть «ЛНР» нелегитимна. Об этом в Facebook написал журналист ОСОБА_11 . «Моя первоочередная задача навести порядок. Народ отвернулся от казачества, не доверяет людям с оружием, которые поставили себя не лучшим образом … Майская позиция людей и отношение на данный момент к казачеству очень сильно разнятся. Причина одна – пошел разброд и шатания в гарнизоне. Почему-то, самопровозглашенная Луганская Народная Республика, не имеющая никакой легитимной власти на территории Украины считает, что она может диктовать нам свои условия» (а.к.п. 47-65 Т.1). 
 
Відповідно до протоколів огляду сторінок всесвітньої мережі Інтернет від 05.12.2024 та від 12.03.2025 за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оглянуто: персональну сторінку ОСОБА_5 в соціальній мережі «Одноклассники», статтю на сайті «ПОЛИТОТА» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7 ; Інтернет-сайт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_17 » з електронним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_12 , сторінку на сайті «Миротворець» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_18 ; статтю із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_19 » на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_20 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 , за яким наявна інформація про участь ОСОБА_5 у складі терористичних організацій, на вказаній сторінці збережений відеозапис новин «Антрацитовского регіонального ТВ» від 30.12.2014, на якому ОСОБА_5 дає інтерв`ю у якості новопризначеного «коменданта» м. Антрацит Луганської області. В ході огляду свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вказали, що впізнають ОСОБА_5 (а.к.п. 80-90 , 106-116 Т.1).
 
З вказаних протоколів огляду встановлено, що ОСОБА_5 дійсно вступив та став учасником терористичних організацій «ДНР», «ЛНР», а також, приймав у них активну участь, про що свідчить перебування його на посадах, які передбачають виконання організаційно-розпорядчих функцій.
Крім того, вказані обставини підтвердили свідки  ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показання яких були досліджені судом в порядку ст. 615 КПК України.
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що з 1998 року до грудня 2014 року працювала в Антрацитівській міська раді, після приходу до влади в місті незаконного формування «лнр» відмовилася працювати в новоствореній адміністрації та влітку 2015 року виїхала до Волинської області. Вказала, що їй відомо про призначення ОСОБА_5 на посаду «коменданта» м. Антрацит на початку січня 2015 року, який, перебуваючи на вказаній посаді, жорстоко карав порушників порядку, як цивільних, так і військових, ввів систему покарання батогом, в основному під такі покарання потрапляли хулігани та п`яниці, які потім залучалися до прибирання вулиць міста. Свідку відомо, що ОСОБА_5 з весни 2014 року був учасником сепаратистських козачих незаконних військових формувань «лнр», а у лютому 2015 року у складі незаконного збройного формування «казачья национальная гвардия всевеликого войська донского» брав участь у бойових діях проти ЗСУ при штурмі м. Дебальцеве Донецької області (а.к.п. 71-75 Т.1).
 
З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що він приєднався до лав «лнр» в листопада 2014 року, приїхав в м. Антрацит добровольцем. 3 2014 року по 2018 рік проходив військову службу в незаконних збройних формуваннях на посаді стрільця-навідника. Вказав, що познайомився з ОСОБА_5 в листопаді 2014 року, коли перебував в штабі, який розміщувався в міській раді м. Антрацит. На той час ОСОБА_5 займав посаду начальника штабу управління забезпечення військової частини НОМЕР_1 , мав звання «майор». Він мав в користуванні пістолет «ТТ» та автомат «АК». Зазначив, що йому не відомо, конкретні випадки участі ОСОБА_5 в бойових діях, проте у нього були відповідні нагороди. ОСОБА_5 безпосередньо підпорядковувався командиру 16 (шістнадцятого) батальйону територіальної оборони з позивним « ОСОБА_14 » (а.к.п. 94-100 Т.1). 
Згідно з протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.12.2024 та 12.03.2025 свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_5 (а.к.п. 76-79, 101-105 Т.1).
Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 10.10.2025 в АТ КБ «ПриватБанк» вилучено документи, які стали підставою для відкриття та обслуговування банківського рахунку ОСОБА_5 (а.к.п. 121-122 Т.1). Вказані документи оглянуті відповідно до протоколу огляду речей від 11.11.2025 (а.к.п. 124-130 Т.1).
З дослідженого судом протоколу огляду сторінок мережі Інтернет від 13.01.2026 вбачається, що оглянуто сайт «Вікіпедії» на якому міститься інформація щодо Козача національна гвардія (також відомі як «Всевеликое войско Донское» (укр. «Всевелике військо Донське») та «донские казаки» (укр. «донські козаки») - незаконне збройне формування, сформоване переважно з російських фашистів, що під час війни на сході України воювало у лавах російських бойовиків. 
Відповідно до протоколом огляду від 19.01.2026 мережі Інтернет оглянуто сайт Офісу Президента України, на якому не виявлено відомостей про позбавлення чи припинення громадянства України ОСОБА_5 .
Згідно висновку судової експертизи, проведеної за спеціальністю 6.2 «Ідентифікація особи за ознаками зовнішності за матеріальними зображеннями» №СЕ-19/118-25/17632-ФП від 04.12.2025, об`єкти, які наданні на дослідження, а саме файли з назвами Шакирзянов фото відділення банку .jpg», «Рашид-Шакирзянов-Красный-Луч-150x150.jpg», «Я-Ватник-политика-песочница-политоти-удаленное», «Знімок екрану 4.png», «Знімок екрану 4.png», «Знімок екрану 9.png» та «Знімок екрану 3.png» придатні для ідентифікації за особами, на них ймовірно зображена одна й та ж особа (а.к.п. 137-151 Т.1).
Суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 добровільно, керуючись власними переконаннями, став учасником терористичної організації.
Дослідивши усі надані докази, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Всі досліджені у цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і у їх сукупність, підтверджують обставини, що регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення), причетності обвинуваченого до учинення інкримінованих йому діянь, його винуватості, форми вини, та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого ОСОБА_5 у даному провадженні кримінального правопорушення.
5. Мотиви суду щодо позиції сторони захисту
Суд ураховує усталену позицію Верховного Суду щодо того, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, аби будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17).
Щодо протоколів огляду Інтернет ресурсів
Захисник ОСОБА_4 заявляв про недопустимість протоколів огляду Інтернет ресурсів у зв`язку з тим, що вони містять текст на російській мові, який не перекладений на державну мову.
При оцінці вказаного доводу суд зазначає, що сформульована у ст. ст. 86, 87 КПК України концепція недопустимості доказів передбачає, що наслідком порушення може бути визнання доказу недопустимим лише у разі істотного порушення прав особи, зокрема підозрюваного, обвинуваченого чи іншого учасника кримінального провадження. До таких прав можна віднести: право на захист, право не свідчити про себе, заборона катування, право на справедливий суд тощо.
Не кожне порушення норм процесу автоматично тягне за собою недопустимість, адже йдеться насамперед про порушення саме гарантованих прав сторони захисту.
Така ж позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 756/10060/17 від 31.08.2022, який сформулював висновок, що у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.
Суд не має підстав вважати, що інформацію з мережі Інтернет було здобуто та здійснено її огляд з порушенням конвенційних або конституційних прав обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Згідно із ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин учинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Відповідно до положень ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб.
Згідно з вимогами підпункту (е) пункту 3статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.
Аналіз зазначених норм свідчить, що при вирішенні питання про залучення перекладача визначальним є впевненість суду, що обвинувачений дійсно не володіє, або недостатньо володіє державною мовою. Хоча закон не встановлює критеріїв, за якими суд має визначитись в цьому питанні, такі роз`яснення містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини в справі «К. проти Франції» від 07 грудня 1983 року дійшов наступного висновку: «п. 8. ... Як видно з рішення трибуналу, заявник народився і здобув освіту у Франції і йому не було важко розуміти й спілкуватися французькою мовою, якою вели провадження в суді. Конвенційне право на допомогу перекладача, що міститься в підпункті (e) пункту 3 статті 6, очевидно, може бути застосоване тільки в тому випадку, коли обвинувачений не розуміє мови, використовуваної в суді, чи не розмовляє нею».
Як видно з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 сторона обвинувачення посилалася, зокрема, на протоколи огляду сайтів та інтернет-видань, з яких випливає, що оперуповноважений на виконання відповідних доручень, наданих у порядку ст. 40 КПК, провів огляди інтернет - ресурсів, відповідно до статей 104-107, 223, 237 КПК, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин учинення злочину. Під час оглядів здійснювалося відображення електронних сторінок сайтів за допомогою системної команди «Print Screen». Скриншоти, які було зроблено в ході оглядів, роздруковано та долучено до протоколів.
Огляди зазначених інтернет-сайтів проведено із дотриманням вимог ст. 237 КПК, за результатами зафіксовано (за допомогою функцій скриншоту, друку та запису на технічні носії інформації) зміст відображеної на інтернет-сайтах як електронних документах інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи те, що протоколи огляду Інтернет ресурсів містять текст на російській мові, якою вільно володіє обвинувачений ОСОБА_5 , підстав для визнання вказаних протоколів недопустимими й неналежними доказами суд не вбачає.
Крім того, сторона захисту не дала жодних відомостей про те, що інформація, надана стороною обвинувачення, не відповідає дійсності, зокрема, містить ознаки фальсифікації та/або навмисного спотворення даних.
Щодо показань свідків
Захисник ОСОБА_4 на обґрунтування доводів щодо недоведеності вини висловив сумніви щодо правдивості показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , враховуючи значний проміжок часу, який пройшов з моменту події, про які надавали показання вказані свідки.
На думку суду, показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надані під присягою, є логічними, послідовними, стосуються обставин, що підлягають доказуванню, та узгоджуються між собою.
Показання вказаних свідків перебувають в об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим злочином, не спростовані в ході судового розгляду, чинним законодавством передбачені як джерела доказування та зібрані з дотриманням процесуальних норм.
За відсутності об`єктивних даних про існування упередженості з боку свідків, твердження захисника не можуть бути прийняті судом як підстава для сумніву у достовірності показань свідків.
6. Мотиви призначення покарання
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний злочин проти громадської безпеки, а саме злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України, який у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
ОСОБА_5 є громадянином України, одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Обставин, які згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи підвищену суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину проти громадської безпеки, який посягає на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також роль кари як мети покарання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого, суд дійшов до переконання про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі в межах наближених до максимального строку встановленої санкцією ч. 1 ст. 258-3 КК України, з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є його власністю.
На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.
7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
З огляду на ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 витрати на проведення судової експертизи у сумі 10 696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок підлягають стягненню з обвинуваченого.
Згідно з ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 19.01.2026 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 
Оскільки обвинуваченому призначається покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, то суд з метою запобігання ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази по справі відсутні.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати з дня затримання ОСОБА_5 на виконання вироку суду.
До набрання вироку законної сили, обраний запобіжний захід ОСОБА_5 , залишити попередній – тримання під вартою.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 10 696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду.
Суд на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини. Копію повного тексту вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду        ОСОБА_15