ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2026 р. Справа№ 910/2526/24 (910/8822/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Отрюха Б.В.
суддів: Остапенка О.М. 
Сотнікова С.В. 

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:
від ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» : Кривка С.М. - за ордером серії АІ №2125074 від 10.02.25;
від ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» : Грищенко О.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) (суддя Івченко А.М., повний текст рішення складено та підписано - 01.12.2025)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Світагро» 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи»
про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест»
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви її постановлення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) (суддя Івченко А.М., повний текст рішення складено та підписано - 01.12.2025) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності; покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Світагро» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» солідарну відповідальності за незадоволення вимог кредиторів у справі № 910/2526/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест»; стягнуто солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Світагро» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест» 319 382 245,57 грн. в якості солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів Боржника.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить визнати поважними причини пропуску Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» строку на подання доказів та приєднати до матеріалів справи № 910/2526/24 (910/8822/25) докази, додані до апеляційної скарги, а саме: копії договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Боржника від 15.01.2018 та акта приймання-передачі частки в статутному капіталі Боржника до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі б/н від 15.01.2018; скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) від 26.11.2025 про покладення солідарної відповідальності на органи управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест»; прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення солідарної відповідальності на органи управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест».
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, при цьому скаржник посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом першої інстанції та неправильним застосуванням норм матеріального права - ст. 34 КУзПБ.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

19.02.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» надійшов відзив, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволені апеляційної скарги, а рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) від 26.11.2025 залишити без змін.
Інші учасники не скористалися своїм правом та не подали відзиви на апеляційні скарги, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України, не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2526/24 (910/8822/25) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Світагро», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест» про банкрутство; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.
19.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/2526/24 (910/8822/25).
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/251/26 від 26.01.2026 у зв`язку із перебуванням судді Сотнікова С.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2526/24 (910/8822/25).
Згідно з витягом до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 апеляційну скаргу у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Станік С.Р., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25), серед іншого, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) залишено без руху.
11.02.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25), зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25); розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) призначено на 01.04.2026.
19.02.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25), серед іншого, задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1058/26 від 30.03.2026 у зв`язку із перебуванням судді Станіка С.Р., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2526/24 (910/8822/25).
Згідно з витягом до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 апеляційні скарги у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) оголошено перерву у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) до 20.05.2026.

Явка представників учасників справи
20.05.2026 у судове засідання з`явилися представники ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс».
Інші представники учасників справи в судове засідання 12.03.2025 не з`явилися, які повідомлялися про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином.

Заяви/клопотання 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, зокрема, в якій просить визнати поважними причини пропуску Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» строку на подання доказів та приєднати до матеріалів справи № 910/2526/24 (910/8822/25) докази, додані до апеляційної скарги, а саме: копії договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Боржника від 15.01.2018 та акта приймання-передачі частки в статутному капіталі Боржника до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі б/н від 15.01.2018.
Так, апелянт посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/2526/24 (910/8822/25) судом першої інстанції, а про факт існування судового провадження та наявність рішення дізнався з даних у Єдиному державному реєстрі судових рішень у зв`язку з цим, апелянт був позбавлений можливості брати участь у розгляді справи № 910/2526/24 (910/8822/25) в суді першої інстанції, надавати свої заперечення щодо заявлених Позивачем вимог та наведених ним обставин та подавати докази на підтвердження таких заперечень.
Отже, у апелянта з незалежних від нього причин не було можливості подати до суду першої інстанції докази на підтвердження дати відчуження ним частки в статутному капіталі Боржника, а саме: копії договору купівлі- продажу частки в статутному капіталі Боржника від 15.01.2018 та акта приймання- передачі частки в статутному капіталі Боржника до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі б/н від 15.01.2018.
В силу ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника.
У відповідності до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За змістом ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Зазначені норми свідчать, що саме учасник судового процесу має займати активну позицію у висловленні та доведенні відповідними доказами своїх доводів та заперечень по суті спору. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Останній не лише наділяє осіб, які беруть участь у справі, відповідними правами, але і покладає на них обов`язки подати наявні у них докази на підтвердження своїх вимог.
При цьому, доказів надіслання скаржнику копій ухвали про відкриття провадження у даній справі від 30.07.2026 та ухвали про відкладення розгляду справи № 910/2526/24 (910/8822/25) від 22.10.2025 матеріали справи не містять.
З огляду на те, що на встановлене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про долучення наданих скаржником доказів до матеріалів справи для встановлення об`єктивної істини, дослідження всіх обставин, що стосуються розгляду даної справи та з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статтях 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, проте, її оцінка буде здійснена судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 20.05.2026 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав викладених у ній та просив її задовольнити. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити у її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа № 910/2526/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Предіум-Інвест".
16.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності в порядку ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.
Так, заява обґрунтована там, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеж відповідальністю «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» (03170, місто Київ, вулиця Янтарна, будинс ідентифікаційний код 34729397) було створено та/або засновано 20 листопада 2006 року.
Згідно із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських Формувань, в період із 01 січня 2015 року по 23 січня 2018 року у Боржника неодноразово змінювались органи управління як керівники так і засновники/учасники.
Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 22 травня 2024 року у справі №910/2526/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» визнано із грошовими вимогами наступного кредитора: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (ідентифікаційний код: 38039872) на загальну суму 319 345 658,30 грн., з яких: 36 336,00 грн - перша черга; 319 309 322,82 грн - четверта черга.
Також, відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 24 липня 2024 року у справі №910/2526/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» визнано із грошовими вимогами наступного кредитора: Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код: 44116011) на загальну суму 36 587,27 грн, з яких: 6 056, 00 грн. - перша черга; 22 006,74 грн. - друга черга; 5 848,43 грн. - третя черга; 2 676,10 грн - шоста черга.
Вказана кредиторська заборгованість виникла через невиконання боржником грошових зобов`язань починаючи з 2013 року.
Так, починаючи із 2013 року органи управління Боржника самоусунулися від участі у господарській діяльності Боржника, не вживали жодних дій щодо підтримання та забезпечення господарської діяльності Боржника у проведені розрахунків за власними зобов`язаннями, несвоєчасному погашені узгодженої заборгованості в добровільному порядку, невжиття заходів збільшення Статутного фонду боржника, неприйняття управлінських рішень, направлених на недопущення банкрутства.
При цьому, бездіяльність керівництва ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» в особі власників та/або керівників ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» в період існування критичного фінансового стану, збитковості господарської діяльності та відсутності майнового можливості здійснити задоволення вимог кредиторів в період 2015 - 2024 років, є недобросовісною та не сумлінною, а також протиправною, винною, спричинює майнові втрати Кредиторів.
Враховуючи те, що провадження у справі № 910/2526/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 березня 2024 року у справі № 910/2526/24 за заявою ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС», а не за заявою Боржника, заявник вважає, саме відповідачі допустили порушення вимог ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.
За наслідками розгляду вищевказаної заяви про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності, місцевим господарським судом постановлено судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Північний апеляційний господарський суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті судового рішення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
У п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Таке право має бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
За змістом ч. 3 ст. 2 ГПК України передбачено, що основними принципами господарського судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін.
Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку (ч. 7 ст. 4 ГПК України)
Згідно з пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Частиною четвертою статті 120 ГПК України встановлено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Згідно ч.1 та п.1 ч.2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;
Розгляд справи судом за відсутності сторони або інших учасників справи є можливим лише у разі наявності у суду відомостей щодо належного повідомлення сторони, учасника справи про дату, час та місце судового засідання. За відсутності у суду першої інстанції відомостей щодо належного та своєчасного повідомлення учасника справи про судові засідання він має вжити заходів щодо такого повідомлення, в тому числі відкласти за необхідності розгляд справи.
В даному випадку, суд першої інстанції розглянув заяву ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності, за наслідками розгляду якої суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення, яким поклав на ТОВ «Інвест Світагро» та ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» солідарну відповідальності за незадоволення вимог кредиторів у справі № 910/2526/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест» та стягнув солідарно із ТОВ «Інвест Світагро» та ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» на користь ТОВ «Предіум-Інвест» 319 382 245,57 грн., в якості солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів Боржника, при цьому неналежним чином повідомив одного із учасників даної справ, а саме ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» про судові засідання, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, завершення Господарським судом міста Києва розгляду заяви про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності за відсутності представника учасника даної справи - ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи», якого не було повідомлено про дату, час і місце судового засідання, що свідчить про неналежне виконання судом першої інстанції обов`язків із забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Суд відзначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується «процесуальна» справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення ЄСПЛ «Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece» від 06.07.2010 № 54111/07).
Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип «рівної зброї» («equality of arms») згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.
Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996).
Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Дюлоранс проти Франції», «Донадзе проти Грузії»).
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
Таким чином, з урахуванням наведеного та керуючись зазначеними приписами, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що встановлені обставини обмеження права учасників даної справи при розгляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення солідарної відповідальності на органи управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест» у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) є безумовною підставою для скасування Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у даній справі. 
Суд першої інстанції задовольняючи заяву ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності виходив з наступного.
Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 24 липня 2024 року у справі №910/2526/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» визнано із грошовими вимогами наступного кредитора: Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код: 44116011) на загальну суму 36 587,27 грн, з яких: 6 056, 00 грн. - перша черга; 22 006,74 грн. - друга черга; 5 848,43 грн. - третя черга; 2 676,10 грн - шоста черга.
Вказана кредиторська заборгованість виникла через невиконання боржником грошових зобов`язань починаючи з 2013 року.
Відповідно до звіту про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства Боржника, який долучено ліквідатором, та доказами в межах ліквідаційної процедури, Боржник знаходився із четвертого кварталу 2019 року у стані критичної неплатоспроможності, здійснюючи при цьому лише видатки та не отримуючи прибутку.
Аналізуючи основні показники, що визначають фінансово-господарський стан підприємства можна зробити висновок, що фінансово-господарська діяльність не провадилась, підприємство не одержувало доходи та не здійснювало витрати, відповідно і фінансовий результат протягом всього періоду був нульовий. Протягом всього періоду власний капітал має від`ємне значення. Власні оборотні активи та функціонуючий капітал є величинами від`ємними протягом всього періоду.
Коефіцієнт поточної (загальної) ліквідності - характеризує достатність оборотних активів для покриття зобов`язань за позиковим капіталом (довгострокові і поточні зобов`язання). Граничне значення - 0. Протягом всього періоду в зв`язку з відсутністю оборотних активів має нульове значення - протягом всього періоду нижче норми. Динаміка змін відсутня.
Коефіцієнт покриття - характеризує достатність оборотних активів для покриття зобов`язань, тобто показує, у якому ступені всі наявні оборотні активи достатні для задоволення поточних зобов`язань. Вважається, що цей коефіцієнт повинен перебувати в межах від одиниці до трьох. Перевищення короткострокових активів над зобов`язаннями більш ніж у три рази вважається також небажаним, оскільки може свідчити про порушення структури капіталу. В зв`язку з відсутністю оборотних активів протягом всього періоду має нульове значення - протягом всього періоду нижче норми. Динаміка змін відсутня.
Коефіцієнт швидкої ліквідності - демонструє прогнозні можливості розрахунку за зобов`язаннями за умови сплати дебіторської заборгованості. Вважається більше твердим тестом на ліквідність, тому що при його розрахунку не береться до уваги найменш ліквідна частина оборотних активів - запаси й витрати майбутніх періодів.
Протягом всього періоду в зв`язку з відсутністю оборотних активів має нульове значення - нижче нормативного. Динаміка змін відсутня.
Від`ємне значення поточної платоспроможності та нульове значення абсолютної ліквідності вказують на відсутність у підприємства коштів та їх еквівалентів для погашення своїх зобов`язань протягом всього періоду.
Протягом всього періоду Підприємство не має активів, функціонуючого капіталу та власних оборотних коштів - Підприємство не має власного капіталу, який є джерелом покриття його поточних активів.
Протягом всього періоду, який аналізується всі показники ліквідності мають нульове значення - значно нижче норми.
Система показників фінансової стійкості підприємства використовується для того, щоб оцінити загальну фінансову структуру підприємства, рівень його залежності від зовнішніх кредиторів і інвесторів. Чим більша частка позикового капіталу у загальній сумі джерел фінансування діяльності підприємства, тим вищим є рівень ризику банкрутства підприємства і, відповідно, менш стійким є його фінансовий стан.
Основними відносними показниками фінансової стійкості підприємства є такі: коефіцієнт концентрації власного капіталу (автономії), коефіцієнт концентрації залученого капіталу, коефіцієнт фінансової залежності, коефіцієнт співвідношення позикових і власних коштів (коефіцієнт фінансування), коефіцієнт маневреності власного капіталу, коефіцієнт забезпечення власними засобами та поточна платоспроможність.
Всі показники фінансової стійкості, які розраховуються у відношення до вартості активів (Баланс): коефіцієнт концентрації власного капіталу (автономії), коефіцієнт концентрації залученого капіталу, та коефіцієнт забезпечення власними засобами , не можуть бути розрахованими, оскільки підприємство не має активів (необоротних і оборотних), тобто їх вартість дорівнює нулю, а ділення на нуль неможливе.
Коефіцієнт співвідношення позикових і власних коштів (коефіцієнт фінансування) - розраховується як відношення позикових коштів до власного капіталу. Збільшення значення цього показника свідчить про зниження фінансової стійкості
Протягом всього періоду підприємство має від`ємне значення цього показнику - 1,0 - власний капітал і позиковий капітал мають однакові абсолютні значення, проте значення власного капіталу від`ємне. Протягом всього знаходиться за межею нормативного. Динаміка змін відсутня.
Як на початок періоду, який аналізується, так і протягом всього періоду значення всіх показників фінансової стійкості знаходиться за межами гранично допустимих.
Підприємство має значну частку позикового капіталу у загальній сумі джерел фінансування діяльності, а отже рівень ризику банкрутства підприємства є високим і, відповідно, його фінансовий стан є критичним.
Значення показників фінансової стійкості вказують на критичну залежність підприємства від позикового капіталу.
Відповідно до значення показників платоспроможності та фінансової стійкості структура балансу підприємства протягом всього періоду, є незадовільною.
Незадовільна структура балансу - це такий стан майна і зобов`язань боржника, коли за його майно не може бути забезпечене виконання зобов`язань перед кредиторами через недостатній рівень ліквідності майна.
Оскільки за відсутності даних фінансової звітності та листами як відповіді на запити арбітражного керуючого підприємство не здійснювало фінансово-господарську діяльність, коефіцієнти, які характеризують ділову активність підприємства не розраховувались.
ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» відноситься до високої групи "ризику втрати платоспроможності", тобто рівень його платоспроможності нульовий.
Протягом всього період структура балансу підприємства незадовільна. Незадовільна структура балансу - це такий стан майна і зобов`язань боржника, коли за його майно не може бути забезпечене виконання зобов`язань перед кредиторами через недостатній рівень ліквідності майна.
Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Мінекономіки України від 19.01.2006 №14 (далі - Методичні рекомендації) визначено, що від`ємний результат показника поточної платоспроможності свідчить про поточну неплатоспроможність підприємства.
У відповідності до Методичних рекомендацій, якщо за підсумками року коефіцієнт покриття менший за 1,0 і підприємство не отримало прибутку, такий його фінансовий стан характеризується ознаками надкритичної неплатоспроможності.
Наведені показники вказують на те, що підприємство було неспроможним виконати після настання встановленого строку свої грошові зобов`язання перед як ініціюючим кредитором, так і іншими кредиторами. Дані, наведені вище та підтверджені матеріалами даної справи, вказують станом на 31.12.2019 року підприємство має ознаки критичної неплатоспроможності - поточна платоспроможність має від`ємне значення, його коефіцієнт покриття не надає можливість здійснити виконання існуючих зобов`язань, підприємство не отримало прибуток.
Із дати виникнення невиконаних грошових зобов`язань Боржник знаходився у стані критичної неплатоспроможності, коли задоволення вимог його кредиторів було можливим тільки у ліквідаційній процедурі.
Фінансовий стан ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» характеризується неплатоспроможністю протягом більше трьох років до відкриття провадження у справі про банкрутство; в результаті аналізу виявлено ознаки приховування стійкої фінансової неспроможності ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ», які полягають в неподанні власниками та/або керівниками ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» в установлений строк до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи у випадках, передбачених законом.
Оскільки бухгалтерську та іншу документацію ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» розпоряднику майна та ліквідатору боржника передано не було, а фінансову звітність ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» не було подано за звітні періоди, починаючи із 4 кварталу 2016 року, на підставі даних обліку та звітності боржника подані до 31.12.2019 року заявником встановлено, що розмір чистих активів Боржника (перевищення загальної вартості активів над загальним розміром зобов`язань) протягом всього періоду, що досліджувався, не мало позитивного значення.
Відтак, на день відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ПРЕДІУМ- ІНВЕСТ» (24.07.2024 року) залишалися непогашеними вимоги принаймні двох кредиторів (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» та ТУ ДПС України у місті Києва) до Боржника, які виникли впродовж 2013 - 2024 років.
Отже, друга з необхідних складових загрози неплатоспроможності, а саме перевищення розміру зобов`язань боржника перед кредиторами, строк виконання яких настав, над розміром всіх активів боржника (загроза неплатоспроможності), виникла не пізніше 03 березня 2025 року, що зумовлював обов`язок боржника звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» (ідентифікаційний код 34729397) був Середа ігор Миколайович - із 23 січня 2018 року.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, впродовж 2013 -2024 років засновниками (учасниками/власниками) Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» (ідентифікаційний код 34729397) були та на сьогодні є: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКІ ЛІН-СИСТЕМИ»» (69091, місто Запоріжжя, вулиця Нижньодніпровська, будинок 6-А; ідентифікаційний код 37129032) - по 23 січня 2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ СВІТАГРО» (03170, місто Київ, вулиця Янтарна, будинок 6; ідентифікаційний код 35372095) - із 23 січня 2018 року по сьогодні.
Кредитор зауважує, що фінансово-господарські показники діяльності боржника в подальшому (після виникнення обставин загрози неплатоспроможності у 2013-2018 роках, в тому числі і на дату введення в дію з 21.10.2019 КУзПБ) не змінились таким чином, щоб надавали можливість виключити передумови для встановленого ч. 6 ст. 34 КУзПБ обов`язку боржника звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності.
На підставі з`ясованих розпорядником майна та ліквідатором відомостей щодо майнових активів ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» та отриманих від реєструючих органів листів встановлено, що вартості майна боржника недостатньо для задоволення вимог кредиторів та відновлення платоспроможності підприємства.
Відповідно до результатів інвентаризації, проведеної розпорядником майна та ліквідатором, цілком очевидно, вартість активів боржника є меншою, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами.
Вищевказана в даній заяві та підтверджена кредиторська заборгованість Кредиторів до Боржника виникла задовго до процедури банкрутства.
Таким чином, починаючи із 2013 року органи управління Боржника самоусунулися від участі у господарській діяльності Боржника, не вживали жодних дій щодо підтримання та забезпечення господарської діяльності Боржника у проведені розрахунків за власними зобов`язаннями, несвоєчасному погашені узгодженої заборгованості в добровільному порядку, невжиття заходів збільшення Статутного фонду боржника, неприйняття управлінських рішень, направлених на недопущення банкрутства.
Бездіяльність керівництва ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» в особі власників та/або керівників ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» в період існування критичного фінансового стану, збитковості господарської діяльності та відсутності майнового можливості здійснити задоволення вимог кредиторів в період 2015 - 2024 років, є недобросовісною та не сумлінною, а також протиправною, винною, спричинює майнові втрати Кредиторів.
Таким чином, боржник знав та/або зобов`язаний був знати, що у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами. А тому, боржник у місячний строк зобов`язаний був звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Органи управління та їх представники - Відповідачі, зобов`язані були звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Проте, як вказано вище, провадження у справі № 910/2526/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» (03170, місто Київ, вулиця Янтарна, будинок 6; ідентифікаційний код 34729397) відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 березня 2024 року у справі № 910/2526/24 за заявою ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС», а не за заявою Боржника. Отже, Відповідачі допустили порушення вимог ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.
За приписами абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ, боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з абзацом другим частини шостої цієї статті КУзПБ, якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.
За змістом наведених норм солідарна відповідальність керівника боржника або органів управління боржника - це вид спеціальної цивільно та господарсько-правової відповідальності, відповідно до якої при здійсненні провадження у справі про банкрутство керівник боржника або органи управління боржника, які не звернулися до господарського суду у місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності, підлягає притягненню до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів відповідно до заяви кредитора, після виявлення такого порушення ухвалою господарського суду.
Сутність солідарної відповідальності полягає у залученні керівника боржника або органів управління боржника - юридичної особи щодо якої здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника як правового механізму захисту та відновлення прав кредиторів, які будучи своєчасно необізнаними з його вини про стан неплатоспроможності боржника, а саме про суттєву диспропорцію між обсягом зобов`язань боржника і розміром його активів, вступили з ним у правовідносини (хоча могли б не вступати) внаслідок чого позбавлені можливості задовольнити наявні в них вимоги до боржника.
Підставами покладення на керівника боржника або органів управління боржника солідарної відповідальності є порушення ними визначеною частиною шостою статті 34 КУзПБ обов`язку та строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, факт чого за абзацом другим частини шостої вказаної статті встановлюється судом, який здійснює провадження у справі про банкрутство. Будь-яких інших підстав для покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство на керівника боржника або органи управління боржника КУзПБ не передбачено.
У справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки, як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника.
У зв`язку із цим суд дійшов висновку, що солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд також зазначає, що законодавець не встановлює обмежень для притягнення до солідарної відповідальності колишнього керівника (членів органів управління боржника), оскільки норма частини шостої статті 34 КУзПБ не містить жодних обмежень щодо покладення такої відповідальності на керівника (члена органу управління) боржника, повноваження якого (яких) на час відкриття або здійснення провадження у справі про банкрутство припинились
У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 09.06.2022 у справі № 904/76/21 (пункт 176).
Для покладення солідарної відповідальності на керівника / члена органу управління боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Момент виникнення такого обов`язку залежить у кожному конкретному випадку від наявності об`єктивних юридичних фактів, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності і вочевидь свідчать про неможливість продовження нормальної господарської діяльності без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.
За буквального прочитання частини шостої статті 34 КУзПБ загроза неплатоспроможності відповідно до цього Кодексу настає у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
А тому для покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство доцільним є визначення моменту, коли задоволення нею вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
Умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема, протягом місячного періоду, визначеного частиною шостою статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів: 1) існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо); 2) розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.
При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими.
Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами.
Фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.
Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.
При цьому доцільно враховувати реальні (доведені належними доказами) майбутні зміни вартості та/або складу активів, з використанням яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів, що відбудуться (повинні відбутись) протягом відповідного місяця, тому що керівник має право посилатись на реальні очікування зміни складу та вартості активів, фінансового стану підприємства з огляду на його господарську діяльність.
У практиці Верховного Суду виявлення «ознак загрози неплатоспроможності» пов`язане з наданням судами оцінки:
- зібраним у справі доказам щодо підстав, обставин та дати виникнення у боржника перед кредитором зобов`язання, невиконання якого обумовило звернення із заявою про відкриття провадження у цій справі;
- доказам, наданим на підтвердження підстав, обставин та дати виникнення у боржника зобов`язань перед іншими кредиторами у справі;
- доказам щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у нього виникли та одночасно тривали зобов`язання перед щонайменше двома кредиторами боржника (заявником у спорі про покладення солідарної відповідальності та ще одним із кредиторів боржника, постанова Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19).
Крім того, судом можуть бути враховані висновки експертів (фахівців), аудиторські висновки, висновки за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності боржника, у тому числі податковими органами, доповідні записки (інші звернення до керівника) працівників боржника (бухгалтерів, юристів тощо) про наявність відповідних обставин та загроз, фінансово-господарська та/або податкова звітність щодо діяльності боржника, рішення суду про стягнення або інші обмеження щодо фінансово-господарської діяльності боржника тощо.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема викладеною і постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 903/988/20, від 09.06.2022 у справі №904/76/21, частиною 6 статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника (органів управління) боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативний обов`язок керівника (органів управління) боржника зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Така презумпція полягає в наявності причинно-наслідкового зв`язку між неподанням керівником (органами управління) боржника заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та негативними наслідками для кредиторів у вигляді неможливості погашення збільшеної заборгованості.
Однак наведена презумпція є спростовною, оскільки керівник боржника (органи управління), на якого покладено тягар доведення відповідних обставин, може довести відсутність причинного зв`язку між неможливістю задоволення вимог кредиторів і невиконанням ним обов`язку, визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ, щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Тлумачення норм статей 13, 92 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з положеннями статті 3 КУзПБ свідчить, що керівник (орган управління) боржника зобов`язаний діяти добросовісно, розумно не лише по відношенню до юридичної особи, а й щодо кредиторів та, враховуючи права та законні інтереси останніх, повинен своєчасно їх інформувати про стан неплатоспроможності боржника, сприяти їм в отриманні такої інформації, що має вплив на прийняття ними рішень щодо порядку взаємодії з боржником.
Невиконання керівником (органами управління) боржника вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ щодо звернення до суду в місячний строк за наявності визначених цією нормою підстав із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника свідчить по суті про недобросовісне приховування ним від кредиторів інформації щодо незадовільного майнового становища боржника.
Якщо керівник (орган управління) боржника доведе, що виникнення обставин визначених абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ не свідчило про стан загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство (критичний момент з настанням якого боржник через зниження вартості чистих активів став нездатним у повному обсязі задовольнити вимоги кредиторів, у тому числі і щодо сплати обов`язкових платежів), і він, незважаючи на тимчасові фінансові ускладнення, добросовісно розраховував на їх подолання в розумний строк, доклав залежних від себе максимальних зусиль для досягнення такого результату, то такий керівник (орган управління) з урахуванням загальноправових принципів юридичної відповідальності може бути звільненим від солідарної відповідальності.
Так, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» володіло часткою у статутному капіталі Боржника в розмірі лише 1 %, тобто був міноритарним учасником товариства боржника- Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест».
Із матеріалів справи вбачається, що 15.01.2018 між ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» (продавець) та ТОВ «Предіум-Інвест» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Боржника, за умовами якого продавець передав у власність покупця 1 % частки у статутному капіталі ТОВ «Предіум-Інвест», а покупець приймає цю частку у власність та сплачує за неї суму у розмірі та порядку визначену цим договором.
В подальшому, ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» (продавець) та ТОВ «Предіум-Інвест» (покупець) підписали акт приймання-передачі частки в статутному капіталі Боржника до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі б/н від 15.01.2018, за яким зазначили, що частка передана повністю, зауважень та претензій сторони один до одного не мають.
Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, впродовж 2013-2024 років засновниками (учасниками/власниками) ТОВ «Предіум-Інвест» (ідентифікаційний код 34729397) були та на сьогодні є: ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» (69091, місто Запоріжжя, вулиця Нижньодніпровська, будинок 6-А; ідентифікаційний код 37129032) - по 23 січня 2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ СВІТАГРО» (03170, місто Київ, вулиця Янтарна, будинок 6; ідентифікаційний код 35372095) - із 23 січня 2018 року по цей час.
Відтак, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» з 23 січня 2018 року (дата внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей за результатами відчуження останнім частки в статутному капіталі боржника) вже не був учасником (засновником) товариства боржника.
При цьому, в заяві про покладення солідарної відповідальності не наведено було заявником, як ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» володіючи часткою у розмірі 1 % в статутному капіталі боржника, могло б впливати на рішення Боржника про звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, і зворотного належними та допустими доказами не доведено.
Таким чином, судом першої інстанції не було належним чином обґрунтувано підстави покладення солідарної відповідальності на ТОВ «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» як на особу, яка за понад 6 років до відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест» відчужила належну їй частку в статутному капіталі товариства Боржника та припинила бути учасником (засновником) Боржника, що підтверджується належними доказами і звортного не доведено.
Допустимість доказів визначається законністю джерел, умов і способів їх одержання. Відповідно до положень ст. 77 ГПК ("Допустимість доказів") обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.
Отже, допустимість доказів означає, що у певних випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування (постанови Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 913/38/20, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 26.02.2021 у справі № 908/2847/19).
Суд апеляційної інстанції встановив, що місцевим господарським судом при вирішенні цього спору не було досліджено та встановлено конкретний момент настання загрози неплатоспроможності товариства боржника, а саме з якого моменту почався відлік встановленого ч. 6 ст. 34 КУзПБ місячного строку на звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест» до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Доказів належних матеріали справи не містять. 
Таким чином, апеляційний господарський суд, з урахуванням наведеного, дійшов висновку, що в даному випадку не було встановлено всіх обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, необхідних для покладення на органи управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест» солідарної відповідальності на підставі ч. 6 ст. 34 КУзПБ.
Отже, з урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2025 у даній справі, прийнявши нове рішення про відмову у задоволенні заяви про покладення солідарної відповідальності на органи управління боржника, оскільки наведені заявником підстави для покладання солідарної відповідальності на органи управління боржника не підтвердженні належними доказами, не встановлено конкретних дат, зокрема з яких у боржника виник обов`язок звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, а також з якого періоду та з яких зобов`язань виникли борги боржника перед кредиторами у справі. 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» слід задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у цій справі скасувати, прийнявши нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про покладення солідарної відповідальності на органи управління боржника. 
В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»).
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Трофимчук проти України» зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За змістом положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з порушеннями норм права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доводи скаржника, які викладені в апеляційній скарзі щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак, наявні правові підстави для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Українські Лін-Системи» задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 у справі № 910/2526/24 (910/8822/25) скасувати та прийняти нове судове рішення, яким яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення солідарної відповідальності на органи управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест».
3. Справу № 910/2526/24 (910/8822/25) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови складено та підписано 28.05.2026.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх 

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков