Справа № 201/4526/25
Провадження № 2/201/512/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

08 травня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., 
за участю секретаря судового засідання Лучковської Я.Д., 
представника позивача – адвоката Ковальова О.О.,
представника відповідача – Григоренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, 

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви

Батькові позивача ОСОБА_2 і його сім`ї - ОСОБА_3 (мати), ОСОБА_1 (позивачу), ОСОБА_4 (брату) згідно із ордером № 96 серія Б, виданим 07.06.983 року на підставі рішення виконкому за списком торгово-оптової бази, надана в користування квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вселений як член сім`ї основного квартиронаймача - батька ОСОБА_2 , був прописаний в період з 11.01.1999 по 04.03.2010.
Батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , брат ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У період з червня 1983 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (до дня смерті) батько ОСОБА_2 був зареєстрований та фактично мешкав у вказаній квартирі.
Позивач 27.05.2010 змінив адресу реєстрації на іншу: АДРЕСА_2 та був там зареєстрований до 06.09.2010, з 24.09.2013 по 17.02.2022 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Вказав, що змінював адресу реєстрації, але фактично проживав за адресою спірної квартири, адже у зв`язку із погіршенням стану здоров`я батька в листопаді 2018 року доглядав його, сплачував комунальні послуги, придбавав техніку і меблі. 
Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, звернувся із заявою до нотаріуса з метою прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні. За його заявою заведена спадкова справа. Право власності на вказану квартиру не зареєстроване. Тому просить визнати свої право на користування житловим приміщенням.

Предмет позову

Визнати право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач позовні вимоги не визнав, але правом на надання відзиву не скористався.

Рух справи.

Ухвалою судді від 21.04.2025 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 32).
Підготовче засідання у справі закрите 14.08.2025, справа призначена до судового розгляду (а.с. 58).
Представник позивача – адвокат Ковальов О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, у дебатах зазначив, що позивач не втратив право на користування житлом, оскільки фактично проживав у квартирі, вів спільне господарство з батьком та належним чином утримував майно. Згідно з ордером позивач є членом сім`ї основного наймача, фактично проживав, є єдиним спадкоємцем першої черги, він зберіг зв`язок із житлом, а тому має законне право на визнання за ним права користування.
Представник відповідача - Григоренко А.В. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, вказала у дебатах, що позов є передчасним, а факт проживання позивача у квартирі не доведений належними доказами. Також вказала, що існує встановлена процедура зміни наймача через Департамент житлового господарства ДМР. Позивач не звертався до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою, а одразу звернувся до суду. Звернула увагу на те, що квартира не приватизована і є власністю територіальної громади, том позивач не може її успадкувати, оскільки вона не входить до складу спадщини, успадковується лише приватна власність, якої у батька не було. Позивач не зареєстрований у квартирі понад 10 років, інших доказів проживання не надано. Наявність чеків на техніку не доводить факт постійного проживання, а лише факт купівлі товарів. Просила відмовити у задоволенні позову через недоведеність вимог та порушення процедури.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_2 та членам його сім`ї - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_4 видано ордер № 96 серія Б, 07.06.983 року на підставі рішення виконкому за списком торгово-оптової бази, на право вселення до та користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
На підтвердження родинних зв`язків позивач надав свідоцтво про народження (а.с. 14).
Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , брат ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15-17). 
З червня 1983 року по 05.04.2022 року батько позивача ОСОБА_2 був зареєстрований у вказаній квартирі. 
Позивач був зареєстрований у квартирі у період з 11.01.1999 по 04.03.2010, з 27.05.2010 і по 06.09.2010 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 24.09.2013 по 17.02.2022 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10, 11 , 18).
Вказує, що змінював адресу реєстрації, але фактично проживав за адресою спірної квартири: АДРЕСА_1 . У зв`язку із погіршенням стану здоров`я батька в листопаді 2018 року доглядав його, тому фактично продовжував і користувався квартирою, оплачував за комунальні послуги, на підтвердження чого надав платіжні інструкції від 26.08.2024 про сплату за електроенергію, ід 02.02.2025 про сплату за теплопостачання, товарний чек від 15.11.2018 на придбання ліжка і тумби, товарний чек від 05.02.2019 на придбання дивану, столу, від 20.03.2020 на придбання холодильника, витяжки, змішувача, мийки, від 27.04.2023 на пральну машину, електричну духовку, змішувач (а.с. 19-23).
Також надав відповідь ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області Відповідно до 17.02.2025 на адвокатський запит про вихід за адресою спірної квартири, під час якого встановлено, що позивач проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 тривалий час (а.с. 25).
Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини, за його заявою заведена спадкова справа, що підтверджується витягом з спадкового реєстру від 03.05.2022 № 68874800 (а.с. 27).
Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ні за ким не зареєстроване, що підтверджено інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 26).
Також позивач надав довідку про одержання тіла для поховання та підготовку до кремації батька ОСОБА_2 , де замовником послуг виступає позивач, а також довідку про кремацію брата ОСОБА_4 , замовником є позивач (а.с. 42, 43). 
На замовлення позивача 04.08.2021 виготовлено технічний паспорт на за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 46.).

2. Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказує, що він постійно 1999 року на законних підставах проживає у квартирі і тому визнання за ними права користування житловим приміщенням необхідне задля реалізації права на спадкування.
Квартира не є приватизованою ніким із членів сім`ї позивача.
Водночас, суд зауважує, що чинним законодавством передбачений порядок приватизації житлового фонду.
Так, відповідно до ч. 5 ст. Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Згідно зі ст. 61 ЖК України, який був чинним до 14.02.2026, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Ордер видається відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 (далі – Правила № 470). 
Згідно із п. 69 цих Правил на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. 
Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. 
Відповідно до п. 70 Правил № 470 ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. 
Як встановлено із матеріалів справи, батькові позивача виданий ордер, який є підставою для вселення в надане жиле приміщення. 
Позивач як член сім`ї наймача вселений у квартиру, був зареєстрований і користувався житловим приміщення. Таким чином, він вже має право користування квартирою. 
Водночас, 15.02.2026 набрав чинності Закон України «Про основні засади житлової політики», яким скасовано Житловий кодекс України та Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про основні засади житлової політики» житло житлового фонду територіальних громад не підлягає обміну, поділу, використанню для вселення інших осіб без згоди власника, приватизації, продажу та іншому відчуженню, крім передачі в оренду з правом викупу та інших випадків, передбачених законом.
Отже, надалі користування таким житлом здійснюватиметься лише на умовах оренди з оплатою за користування житлом.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач не надав суду жодних доказів того, що він взагалі звертався до Дніпровської міської ради із заявами про приватизацію квартири на момент наявності у нього такого права , у якій просив оформити передачу в приватну власність квартиру.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова від 28 вересня 2021 року у справа № 761/45721/16-ц, провадження № 14-122цс20).
Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові.
Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 450/2875/19, провадження № 61-5051св22.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Суд, проаналізувавши надані документи, доходить до висновку, що позивачем не доведено, що його житлове право порушене відповідачем – виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, оскільки спірні правовідносини з приводу отримання житла у процедурі приватизації між сторонами відсутні, адже позивач взагалі не подавав до органів приватизації заяву на приватизацію, а право користування квартирою, про яке просить позивач і так підтверджене у встановленому законом порядку - ордером.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати із відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 4 ст. 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням – відмовити

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 08 травня 2026 року.

Суддя О.С. Наумова