Справа № 420/6058/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) до Одеської міської ради (пл. Думська, 1, м. Одеса, 65004), за участю Приморської окружної прокуратури м. Одеси (вул. Артура Савельєва, буд. 6, 65062) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

До суду через систему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Великодного Дмитра Вадимовича в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Одеської обласної ради, в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неукладення з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації охоронного договору на об`єкт культурної спадщини «Будинок прибутковий Шполянського (арх. Бернардацци О.Й.)», який розташований за адресою: вул. Італійська, 34 - ріг вул. Троїцької в м. Одесі;
зобов`язати Одеську міську раду протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини – «Будинок прибутковий ОСОБА_1 )», який розташований за адресою: вул. Італійська, 34 - ріг вул. Троїцької в м. Одесі, на умовах і в порядку, що визначені Порядком укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.2024 № 630);
визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неутримання в належному стані об`єкту культурної спадщини– «Будинок прибутковий ОСОБА_1 )», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
зобов`язати Одеську міську раду привести до належного стану об`єкт культурної спадщини – «Будинок прибутковий Шполянського (арх. Бернардацци О.Й.)», який розташований за адресою: вул. Італійська, 34 - ріг вул. Троїцької в м. Одесі, шляхом проведення ремонтно реставраційних робіт.
Ухвалою суду від 09.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі, враховуючи внесені зміни в КАС України, а саме ч. 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
В ухвалі суду від 09.03.2026 року вказано, що згідно з ч.5 ст.53 КАС України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 54 КАС України органи та особи, які визначені у ст. 53 цього Кодексу і звертаються до адміністративного суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права закінчувати справу примиренням.
Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до приписів ч.5 ст.53 КАС України Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації набуває статусу позивача.
Керівник Приморської окружної прокуратури м. Одеси Великодний Дмитро Вадимович, звертаючись з позовом до суду в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Одеської міської ради зазначив, що Приморською окружною прокуратурою м. Одеси в ході реалізації визначених в ст. 131-1 Конституції України, ст.ст.2,23 Закону України «Про прокуратуру» функцій органів прокуратури вивчено стан додержання вимог законодавства з питань охорони культурної спадщини та встановлено порушення інтересів держави, які підлягають захисту в судовому порядку.
Так, зазначено, що у власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради перебуває домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Італійська (колишня вул. Пушкінська), 34, яке в цілому складається з жилого будинку літ. «А», загальною площею 4455.22 кв.м. Право власності за територіальною громадою зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.03.2007 на підставі свідоцтва про право власності від 28.02.2007 серії ЯЯЯ № 988952, реєстраційний номер 18083296, номер запису: 256 в книзі: 5-ог-190, номер витягу про реєстрацію права власності 13813913.
Розпорядженням голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 26.07.2024 № 694/А-2024 «Про перейменування об`єктів топонімії у населених пунктах Одеської області» перейменовано об`єкт топонімії у м. Одесі «вулиця Пушкінська» на «вулиця Італійська». Вказана будівля по АДРЕСА_1 – «Будинок прибутковий Шполянського (арх. ОСОБА_2 )», споруджений у кінці XIX ст., прийнятий під охорону держави рішенням виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 15.08.1985 № 480 «Затвердження додаткового списку пам`яток архітектури місцевого значення та меж заповідної території у м. Одесі» як пам`ятка архітектури місцевого значення.
При цьому, об`єкт культурної спадщини «Будинок прибутковий Шполянського (арх. Бернардацци О.Й.)», розташований за адресою: м. Одеса, вул. Італійська (Пушкінська), 34 - ріг вул. Троїцької в м. Одесі, який належить Одеській міській раді, потребує ремонтно-реставраційних робіт.
Між тим, відповідно до листа Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 05.03.2025 № 703/10/01-12/2-25/201, по пам`ятці «Будинок прибутковий Шполянського (арх. Бернардацці О.Й.)» за адресою: м. Одеса, вул. Італійська (Пушкінська), 34 ріг вул. Троїцької, охоронні договори укладені лише з власниками окремих приміщень у вказаній будівлі.
Проте між власником вищезазначеної пам`ятки архітектури – Одеською міською радою та Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації як органом охорони культурної спадщини, не укладено охоронний договір, що є порушенням положень діючого законодавства, а саме Конституції України, Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985 року, Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до преамбули якого охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Керівник Приморської окружної прокуратури м. Одеси вважає, що укладання охоронних договорів має імперативний характер та спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
В позові з посиланням на постанову Верховного Суду від 23.12.2019 року зазначено, що охоронний договір за своєю правовою природою є адміністративним договором. Стаття 3 КАС України визначає, зокрема, адміністративний договір як акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону замість видання індивідуального акту. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму. Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.
Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16.
Оскільки з 28.02.2007 року власником пам`ятки архітектури місцевого значення «Будинок прибутковий Шполянського (арх. Бернардацці О.Й.)» за адресою: м. Одеса, вул. Італійська (Пушкінська), 34 - ріг вул. Троїцької, є, Одеська міська рада, то саме з цього моменту у місячний термін відповідач повинен був укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини. Проте не зробив цього, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
Ухвала суду від 09.03.2026 року доставлена в підсистемі «Електронний суд» до електронного кабінету позивача Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації 09.03.2026 року. Згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду заяв та клопотань від позивача по справі станом на 28.05.2026 року не зареєстровано.
Представник відповідача - Одеської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, посилається на неможливість представництва прокуратури у зверненні з позовом в інтересах Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації.
Представник посилаючись на постанови Верховного Суду від 24.02.2025 у справі №420/28679/23, зазначив, що прокурором визначено орган, від імені якого останній звернувся до суду, який не наділений повноваженнями для подання такої позовної заяви. 
Разом із цим, зазначено, що жодні із правових позицій Верховного Суду, які перелічені заступником керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси у позовній заяві, не містять висновків про можливість звернення останнього в інтересах держави в особі Департаменту культури національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації. 
На думку представника відповідача, звернення з подібним позовом про зобов`язання вчинити певні дії, а саме укласти охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення, не належить до повноважень Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації.
За наведених обставин Одеська міська рада зауважує, що у межах даної справи відсутні підстави для представництва заступником керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Департаменту культури національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації, оскільки наведений орган державної влади взагалі не наділений компетенцією звертатися до суду із будь-яким адміністративним позовом у спірних правовідносинах, що є окремою підставною для відмови у задоволенні позову.
По суті позовних вимог відповідач зазначає, що згідно Закону України «Про охорону культурної спадщини» юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Проте, Одеська міська рада є лише одним із численних співвласників об`єкта культурної спадщини за адресою: м. Одеса, вул. Італійська, 34 ріг вул. Троїцької, а не одноосібним власником всього житлового будинку.
Отже, вимога заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси щодо зобов`язання Одеської міської ради укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації охоронний договір на весь об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення «Будинок прибутковий ОСОБА_3 )», розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Італійська, 34 ріг вул. Троїцької, є безпідставною та необґрунтованою, оскільки Одеська міська рада не є одноосібним власником вищевказаного об`єкта культурної спадщини, а є лише власником її частини, а саме двох нежитлових приміщень підвалу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Крім того, на думку відповідача, позовні вимоги про визнання протиправної бездіяльності Одеської міської ради щодо неукладання охоронного договору на об`єкт культурної спадщини «Будинок прибутковий Шполянського (арх. Бернардацці О.Й.)», зобов`язання укласти охоронний договір на вищевказаний об`єкт культурної спадщини, а також вимоги про визнання протиправної бездіяльність щодо неутримання в належному стані об`єкта культурної спадщини та зобов`язання Одеської міської ради привести вищевказаний об`єкт культурної спадщини до належного стану шляхом проведення ремонтно-реставраційних робіт, звернуті до неналежного відповідача, оскільки особою, яка наділена вищевказаними правами та обов`язками є Комунальна установа «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради», за якою закріплені на праві оперативного управління нежитлові підвальні приміщення площею 127,1 кв.м. та площею 228,3 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Італійська (раніше - вул. Пушкінська), 34, і саме ця уповноважена особа зобов`язана вживати заходів щодо збереження майна та укладення охоронних договорів на об`єкти культурної спадщини, які перебувають на її балансі.
Представник прокуратури подав до суду відповідь на відзив, в якій заперечує щодо доводів відповідача про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави та неналежного позивача, з огляду на наступне.
Так, у справах за позовом суб`єкта владних повноважень до суб`єкта приватного права наявна судова практика, яка свідчить, що у виняткових випадках, зокрема з метою захисту суспільного інтересу, суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду за відсутності прямої вказівки про це в законі.
При цьому, до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. 
Відповідач посилається на практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30.01.2019 у справі № 826/2793/18 щодо наявності у центрального органу виконавчої влади права на звернення з позовом до суду. 
Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що повноваження Державіаслужби на звернення до суду із зазначеними позовними вимогами не передбачені КАС України або іншим законом, але чинним законодавством України також не врегульовано питання альтернативних дій Державіаслужби у випадку невиконання особою рішення центрального органу виконавчої влади. При цьому констатовано, що у такому разі необхідно застосувати положення Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», у ст. 28 якого закріплено право міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів звертатися до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. 
Отже, вищевказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду свідчать про те, що територіальні органи виконавчої влади, яким є Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації, з урахуванням публічного інтересу в силу приписів ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділений правом звертатися до суду з метою реалізації своїх повноважень.
Крім того, представник вважає помилковими посилання представника відповідача на необхідність застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі №420/28697/23, оскільки вони стосуються спору, який має інші предмет та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а саме: за обставинами справи, ТОВ «Універсал Дірект», будучи власником будівлі, яка є пам`яткою містобудування та архітектури місцевого значення, за наявності охоронного договору не забезпечив її утримання у належному технічному стані, зокрема, не виконав зобов`язання щодо проведення першочергових протиаварійних, ремонтних та реставраційних робіт, що призвело до руйнування об`єкту.
Також, прокурор заперечує проти доводів щодо безпідставності вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради щодо неукладення охоронного договору та зобов`язання його укласти. 
В обґрунтування правомірності заявлених вимог, позивач посилається на ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, право власності за територіальною громадою міста Одеси зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.03.2007 на підставі свідоцтва про право власності від 28.02.2007 серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер 18083296, номер запису: 256 в книзі: 5-ог-190, номер витягу про реєстрацію права власності 13813913.
Між тим, запис про реєстрацію права власності відповідача та відповідне свідоцтво про право власності є чинними, не скасованим, отже Одеська міська рада є офіційним власником вказаного будинку. 
Також прокурор звертає увагу, що значна частина квартир була приватизована органом приватизації Одеської міської ради з видачею відповідних свідоцтв про право власності, а нежитлових приміщень - відчужені до видачі свідоцтв про право власності від 28.02.2007 та набуття Одеською міською радою права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що спростовує доводи представника відповідача про перехід права власності від Одеської міської ради до інших осіб.
Таким чином, право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з жилого будинку літ. «А», загальною площею 4455.22 кв.м, Одеська міська рада набула вже після приватизації та продажу значної частини житлових та нежитлових приміщень у будинку. 
Отже, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
В даному випадку, саме Одеська міська рада протягом одного місяця з моменту набуття права власності на пам`ятку культурної спадщини (тобто не пізніше 06.04.2007) була зобов`язана укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини на належне їй домоволодіння.
Від Одеської міської ради надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якій відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Департаменту культури національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалами від 28.05.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Одеської міської ради про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про залучення співвідповідачів в даній справі.
Ухвалою від 28.05.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Одеської міської ради про закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду.
Справа розглянута у письмовому провадженні.
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2005 № 259 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності» вирішено провести технічну інвентаризацію об`єктів нерухомості, оформити та видати свідоцтва про право власності на об`єкти комунальної власності згідно з додатком. В пункті 245 «Переліку об`єктів – пам`яток містобудування та архітектури», що є Додатком на рішення, значиться «житловий дім» за адресою: АДРЕСА_1 , споруджений наприкінці XIX ст. арх. Бернардацци, охоронний номер у комплексі 185-ОД. 
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 06.03.2007 на підставі свідоцтва про право власності від 28.02.2007 серії ЯЯЯ № 988952, реєстраційний номер 18083296, номер запису: 256 в книзі: 5-ог-190, номер витягу про реєстрацію права власності 13813913, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з жилого будинку літ. «А», загальною площею 4455.22 кв.м. перебуває у власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.
Наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 №728/0/16- 08 будинок занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України яка пам`ятка архітектури та містобудування, охоронний номер пам`ятки 708-Од.
Отже вищезазначена пам`ятка, згідно з визначеною в ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» класифікацією об`єктів культурної спадщини за видами є пам`яткою (домінуючий, визначальний об`єкт) містобудування та архітектури.
Департаментом міжнародного співробітництва, культури та маркетингу Одеської міської ради відповідно до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158 (зі змінами та доповненнями) у 2024 році проведено періодичний моніторинг об`єкту культурної спадщини «Будинок прибутковий Шполянського (арх. Бернардацці О.Й.)» за адресою: м. Одеса, вул. Італійська (Пушкінська), 34 ріг вул. Троїцької, за результатами якого встановлено, що з боку вул. Троїцької зафіксовано ділянки пошкодження карнизу та декоративного оздоблення фасаду у місці прилягання труби системи водовідведення дощової води. Наявне пошкодження рустового пошкодження, надійність якого, через значне замокання фасаду, ставиться під сумнів. Сліди замокання зафіксовано по всій довжині правосторонної водозливної труби з боку Троїцької. У внутрішніх приміщеннях комунальної квартири № 4, що знаходиться на третьому поверсі та вікна якої виходять на вул. Троїцька, зафіксовано сліди замокання та плісняви у кутовій частині на стінах та стелі. Таким чином, в результаті неналежного функціонування системи водовідведення дощової води, відбувається значне замокання чільних фасадів з боку вул. Троїцька, а також системи водовідведення дощової води по всьому периметру чільного фасаду потребують проведення додаткового обстеження за допомогою спеціальної техніки та вжиття заходів для відновлення належного функціонування (Акт візуального обстеження від 10.10.2024 №04-03/04/164, фотофіксація). 
Також, проведено періодичний моніторинг вказаного об`єкту культурної спадщини в 2025 році, за результатами якого встановлено, що об`єкт перебуває у незадовільному технічному стані. Балконні плити на чільних фасадах з боку вул. Італійської мають пошкодження до оголення несучої металевої конструкції. Декоративні елементи приворотної частини щільного фасаду по вул. Італійській у рівні 3 та 4 поверхів мають локальні ділянки пошкодження. У вищевказаному місці спостерігаються ділянки відшарування декоративного шару внаслідок замокання. Значні ділянки відшарування оздоблення карнизу та фасаду у рівні 1, 2 та 3 поверхів спостерігаються на дворовому фасаді з боку вул. Троїцької. Втрата цілісності оздоблення карнизної частини фасадів вкупі з негативним впливом атмосферних опадів та вітру призводять до погіршення технічного загального стану будівлі. Необхідно здійснити ремонтно-реставраційні роботи у встановленому законодавством порядку (Інформаційна довідка за результатами постійного моніторингу від 04.07.2025, Акт візуального обстеження від 03.07.2025 № 04- 03/04/102/1, фотофіксація).
Між тим, Приморською окружною прокуратурою м. Одеси в ході вивчення стану додержання вимог законодавства з питань охорони культурної спадщини, встановлено, що між власником вищезазначеної пам`ятки архітектури - Одеською міською радою та Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації як органом охорони культурної спадщини, не укладено охоронний договір.
Встановивши ці обставини, з метою усунення порушення законодавства керівник Приморської окружної прокуратури м. Одеси звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Дослідивши надані учасниками заяви по суті, пояснення та надані докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення, з огляду на таке.
За приписами ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
В абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII наведено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях, а саме: у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 24 січня 2025 р. у справі №560/5184/24, спір у який виник із подібних правовідносин, вказав на те, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, погоджуючись із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, дійшла наступних висновків.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, зазначав, що уповноважені органи не вживають заходів для укладення з власником об`єкту культурної спадщини охоронного договору.
Між тим, Закон встановлює особливий правовий режим для об`єктів культурної спадщини, який обмежує права власників та користувачів цих об`єктів з метою їх збереження.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" № 1805-III, усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 806/1536/18 аналізував правову природу охоронного договору, дійшов висновку, що такий договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону № 1805-III. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
У спорах, що виникають з приводу укладення охоронного договору, належним позивачем є орган охорони культурної спадщини, яким є відповідне управління (або відділ) містобудування та архітектури виконкому міської ради або облдержадміністрації (її департамент), а відповідачем - власник пам`ятки культурної спадщини. 
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 620/17968/21.
Якщо власник пам`ятки ухиляється від укладення такого договору, орган охорони культурної спадщини має право звернутися до суду з позовом про примусове укладення охоронного договору. Якщо відповідний орган не реалізує таке повноваження, тобто, не здійснює захист законних інтересів держави, право звернутися до суду з позовом про зобов`язання власника пам`ятки культурної спадщини укласти такий договір отримує прокурор відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону № 1697-VII.
Отже, суд вважає, що звернення прокурора до суду з позовом до власника пам`ятки, який не укладає охоронний договір, про зобов`язання укласти такий договір спрямовано на забезпечення охорони культурної спадщини України, відповідає інтересам держави, які прокурор має захищати у разі нездійснення або неналежним чином здійснення відповідним управлінням (або відділом) містобудування та архітектури виконкому міської ради або облдержадміністрації (її департамент) своїх повноважень.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 14 серпня 2025 року у справі № 380/9422/21.
Крім того, вважає помилковими посилання представника відповідача на необхідність застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі №420/28679/23, оскільки вони стосуються спору, який має інші предмет та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а саме: за обставинами справи, ТОВ «Універсал Дірект», будучи власником будівлі, яка є пам`яткою містобудування та архітектури місцевого значення, за наявності охоронного договору не забезпечив її утримання у належному технічному стані, зокрема, не виконав зобов`язання щодо проведення першочергових протиаварійних, ремонтних та реставраційних робіт, що призвело до руйнування об`єкту.
При цьому, оскільки предметом спору в даній справі, є, зокрема, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неукладення охоронного договору, суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність повноважень прокурора на звернення до суду з даним позовом.
На підставі викладеного суд вважає, що прокурором дотримано встановлений ст.23 Закону №1697-VII порядок звернення до суду з підстав існування органу, уповноваженого на виконання функцій держави у таких правовідносинах та на захист цих інтересів у судовому порядку, але не здійснює, або неналежним чином здійснює захист таких інтересів держави, в даному випадку вказаним органом є Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації.
Щодо суті спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків.
Основним законом, якій регламентує спірні правовідносини є Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до преамбули якого охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
В ст.1 Закону наведені визначення термінів, які вживаються у Законі:
культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;
об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
охорона культурної спадщини система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
У ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зазначено, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки.
Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).
Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.24 Закону Власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Постановою КМУ №1768 від 28.12.2001 року затверджений Порядок укладання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, якій відповідно до п.1 визначає механізм укладення, зміни та припинення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини (далі - пам`ятка), щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частину відповідно до Закону України Про охорону культурної спадщини.
Згідно з п.12 Порядку власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Охоронний договір укладається власником (користувачем) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноваженим ним органом (особою) з таким органом охорони культурної спадщини відповідної адміністративно-територіальної одиниці: з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органом охорони культурної спадщини обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (військової адміністрації); з районною держадміністрацією (військовою адміністрацією), виконавчим органом сільської, селищної, міської ради (за наявності повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону) (п.14 Порядку).
Оскільки право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси (свідоцтво про право власності від 28.02.2007 року, серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради), відповідач був зобов`язаний укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Таким чином, не виконання обов`язку Одеською міською радою укласти охоронний договір порушує інтереси щодо збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.
Щодо доводів відповідача, що пам`ятка культурної спадщини «Будинок прибутковий ОСОБА_1 )», розташованого за адресою: вул. Італійська, 34 - ріг вул. Троїцької, м. Одеса, не перебуває у повній власності Одеської міської ради, судом встановлено наступне.
У власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради перебуває домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з жилого будинку літ. «А», загальною площею 4455.22 кв.м. Право власності за територіальною громадою міста Одеси зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.03.2007 на підставі свідоцтва про право власності від 28.02.2007 серії ЯЯЯ № 988952, реєстраційний номер 18083296, номер запису: 256 в книзі: 5-ог-190, номер витягу про реєстрацію права власності 13813913. 
Зазначене свідоцтво про право власності від 28.02.2007 видано виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2005 № 259.
Вказаним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2005 № 259 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності» виконавчий комітет вирішив провести технічну інвентаризацію об`єктів нерухомості, оформити та видати свідоцтва про право власності на об`єкти комунальної власності згідно з додатком. В пункті 245 «Переліку об`єктів – пам`яток містобудування та архітектури», що є Додатком на рішення, значиться «житловий дім» за адресою: АДРЕСА_1 , споруджений наприкінці XIX ст. арх. Бернардацци, охоронний номер у комплексі 185-ОД.
Статтею 23 вказаного Закону передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Отже, саме Одеська міська рада протягом одного місяця з моменту набуття права власності на пам`ятку культурної спадщини (тобто не пізніше 06.04.2007) була зобов`язана укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини на належне їй домоволодіння.
Між тим, суд погоджується з доводами прокурора, що обов`язки власників квартир та нежитлових приміщень пам`ятки, які зареєстровані окремими об`єктами нерухомого майна, поширюються лише на належні їм об`єкти, що є лише внутрішніми частинами будівлі. 
Разом з тим, предметом даного позову є зобов`язання саме Одеської міської ради як власника будівлі в цілому укласти охоронний договір на об`єкт культурної спадщини, який перебуває у неї власності. Таким чином, обов`язок власників квартир та нежитлових приміщень, які не уклали охоронні договори, укласти охоронний договір на належну їм частку будівлі-пам`ятки є самостійним. Такі вимоги можуть бути висунуті до них самостійно та виступати предметом розгляду в інших судових справах.
Таким чином, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини «Будинок прибутковий ОСОБА_1 )», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язання відповідача укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини – «Будинок прибутковий ОСОБА_1 )», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.
Серед іншого, позивач також просить суд визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неутримання в належному стані об`єкту культурної спадщини– «Будинок прибутковий ОСОБА_1 )», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати Одеську міську раду привести до належного стану об`єкт культурної спадщини – «Будинок прибутковий Шполянського (арх. Бернардацци О.Й.)», який розташований за адресою: вул. Італійська, 34 - ріг вул. Троїцької в м. Одесі, шляхом проведення ремонтно реставраційних робіт.
При цьому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог, з огляду на наступне.
Так правилами ч.1, 5 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Статтею 39 цього ж Закону визначено, що власник пам`ятки або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління нею, забезпечує збереження, утримання в належному стані, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію та ремонт пам`ятки за власні кошти, якщо інше не передбачено відповідним договором або законом.
Отже, відповідно до положень законодавства, обов`язок щодо утримання пам`ятки архітектури в належному стані, а також відповідальність за невиконання такого обов`язку, виникає, в тому числі на підставі охоронного договору.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказані вимоги є передчасними, оскільки охоронний договір ще не укладено.
Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази надані сторонами з урахуванням встановлених обставин по справі, розглянувши справу в межах позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав часткового задоволення позовних вимог.
Частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних в суді можливостей.
Конституційний Суд України у рішенні від 03.10.1997 року №4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Отже, за наявності декількох норм, які по-різному регулюють спірне питання повинні застосовуватися положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.
Враховуючи, що ч.9 ст.18 КАС України, якою визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), прийнята пізніше ніж абз.1 ч.10 ст.243 КАС України, суд застосовує норму, яка прийнята пізніше.
Оскільки ухвалою суду при відкритті провадженні вирішено здійснити розгляд справи та її формування та зберігання в електронній формі суд викладає рішення в електронній формі.
Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 40055626) до Одеської міської ради (пл. Думська, 1, м. Одеса, 65004, 26597691), за участю Приморської окружної прокуратури м. Одеси (вул. Артура Савельєва, буд. 6, 65062, код ЄДРПОУ 0352855223) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо не укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини «Будинок прибутковий ОСОБА_1 )», розташованого за адресою: вул. Італійська, 34 - ріг вул. Троїцької, м. Одеса.
Зобов`язати Одеську міську раду укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини – «Будинок прибутковий Шполянського (арх. Бернардацци О.Й.)», розташованого за адресою: вул. Італійська, 34 - ріг вул. Троїцької, м Одеса, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва