ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 р. 	Справа № 520/32085/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.) від 24.03.2026 по справі № 520/32085/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області 
про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (далі - відповідач), в якому просить суд:
визнати дії ГУ ДМС України в Харківській області, протиправними та скасувати рішення про відмову у оформленні паспорту громадянина України, у формі книжечки зразка 1994 року, ID-картка № НОМЕР_1 , видана органом № 6324, від 12.06.2025 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
зобов`язати ГУ ДМС України у Харківській області, обміняти оформлену, непридатну для використання ID-картку до закінчення строку її дії - на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, що передбачено діючим положенням про паспорт громадянина України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, та поставити відмітку реєстрації місця проживання (для підтвердження раніше набутої реєстрації, а не новою реєстрацією місця проживання, відомостями про яке володіє Управління ДМС України у Харківській області), а також переєстрацію громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи та вести облік за раніше встановленими формами - за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та за місцем реєстрації, без використання любого цифрового ідентифікатора особи (у т.ч. за серією та номером паспорту), без внесення про них до ЄДР чи будь-яких баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 у справі № 520/32085/25 повністю, та ухвалити нове рішення, яким:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначила, що звернулася до територіального підрозділу ДМС з питання оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року у зв`язку з втратою раніше виданого паспорта через збройну агресію РФ. Однак у задоволенні звернення було відмовлено з мотивів того, що оформлення та видача паспорта громадянина України у формі книжечки більше не здійснюється через відсутність правових підстав. Вважає, що такими діями відповідач фактично позбавив її права вибору форми паспорта та нав`язав оформлення ID-картки, чим порушив її волевиявлення щодо отримання паспорта громадянина України у формі книжечки всупереч вимогам чинного законодавства, зокрема Положенню про паспорт громадянина України, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, а також чинному на той час наказу Міністерства внутрішніх справ України № 320 «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України».
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення заперечував та просив відмовити.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції установлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка ОСОБА_1 , документована паспортом у формі ID-картки з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , орган видачі 6324, в якому зазначений раніше присвоєний УНЗР 1964080810300-10300.
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до ГУДМС в Харківській області із заявою щодо вчинення дій з приводу видачі їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки (замість отриманого раніше паспорта у вигляді ID-картки) у зв`язку з небажанням користуватися ID-карткою.
На вказану заяву 14.11.2025 відповідачем надано відповідь за вих. № 6301.4.2-21488/63.2-25, в якій було повідомлено, що звернення щодо видачі паспорта-книжечки зразка 1994 року, було розглянуто у порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян» та роз`яснено, що правові підстави для видалення персональних даних позивача з Єдиного державного демографічного реєстру та УНЗР відсутні. Стосовно обміну оформленого паспорта громадянина України (ID-картки) на паспорт зразка 1994 року у формі книжечки зазначено, що у разі надання передбачених документів, питання буде розглянуто в установленому законодавством порядку.
Позивачка, вважаючи такі дії протиправними звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивачка добровільно надала згоду на обробку своїх персональних даних при оформленні паспорта громадянина України у формі ID-картки із застосуванням засобів ЄДДР, а законодавством передбачено належні гарантії захисту таких даних. Зазначив, що право вимагати зміни чи знищення персональних даних виникає лише у разі їх незаконної або недостовірної обробки, однак позивачка не надала належних доказів незаконності чи недостовірності обробки її персональних даних відповідачем, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для їх видалення чи анулювання, а доводи позову є необґрунтованими та такими, що не знайшли підтвердження під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Відповідно до ст.5 Закону № 2235-III постановою Верховної ради України від 26.06.1992 № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі по тексту – Положення № 2503-XII), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Згідно з п.13 Положення № 2503-XII для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі по тексту – Закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.
За змістом ч.1 ст.10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з пп. «а» п.1 ч.1 ст.13 Закону № 5492-VI документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, оформлення якого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, є паспорт громадянина України.
Відповідно до ч.3 ст.13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.
Згідно з ч.4 ст.13 Закону № 5492-VI особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 та 5 ст.14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.
Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.
Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Частиною 1 ст. 16 Закону № 5492-VI передбачено, що оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст.21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Згідно з ч.7 ст.21 Закону № 5492-VI до паспорта громадянина України вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім`я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово «відмова».
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 № 302, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі по тексту – Порядок № 302).
Згідно з п.п. 1-3 Порядку № 302 паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Підпунктом 1 п.7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктом 14 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.
За змістом п. 19 Порядку № 302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.
Згідно з п.32 Порядку № 302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження до розгляду документів перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.
Відповідно до п. 100 Порядку № 302 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 456 від 06.06.2019 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі по тексту – Тимчасовий порядок № 456), який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.
Пункт 5 розділу І Тимчасового порядку № 456 визначає, що заява та документи для оформлення і видачі паспорта (у тому числі для вклеювання фотокартки) подаються заявником до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання особи.
Згідно з п. 1 розділу IV Тимчасового порядку № 456 обмін паспорта здійснюється в разі: 1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження; 2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних/найменуванні органу/штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.
Відповідно до п.2 розділу IV Тимчасового порядку №456 для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.
З вищенаведених норм встановлено, що одним із документів, що позивачка має надати до заяви для оформлення паспорта, є наявність рішення суду.
При цьому, пп.5 п.1 розділу X Тимчасового порядку № 456 визначено, що територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта.
Аналіз норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07.11.2018 у справі № 820/3327/16, від 29.11.2019 у справі № 260/1414/18, від 21.08.2020 у справі № 260/99/19, від 10.12.2020 у справі № 240/575/20 та від 08.06.2023 у справі № 380/5977/21, від 19.03.2025 у справі № 300/5845/23.
Судом установлено, що підставою виникнення спору у цій справі слугувало надання відмови позивачці у видачі їй паспорту громадянина України зразка 1994 року в порядку обміну.
У позовній заяві позивачка вказує про те, що остання звернулася до суду із позовною заявою, у зв`язку з відмовою відповідача за заявою позивача здійснити обмін вже отриманого нею паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі книжечки.
При цьому, як свідчать матеріали справи, позивачка при зверненні до органу міграційної служби із заявою надала згоду на обробку персональних даних, та це свідчить про те, що обробку відносно позивачки уже проведено при видачі паспорту громадянина України, матеріали справи не містять доказів, що обробка була здійснена не за згодою позивачки.
З підстав наведеного убачається, що позивачка є особою, яка самостійно звернулася із заявою щодо внесення її персональних даних до реєстру та надала згоду на їх обробку.
Крім того, колегія суддів зауважує, що під час звернення до суду з позовною заявою позивачка не вказує на наявність релігійних переконань чи належність до окремої суспільної групи, які б обумовлювали необхідність відмови від обробки персональних даних та оформлення паспорта без безконтактного електронного носія.
Колегія суддів також відхиляє посилання позивачки на адміністративну справу № 806/3265/17, оскільки у ній спірні правовідносини стосувалися майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, а предметом розгляду було порушене право особи на отримання паспорта в альтернативній формі за відсутності згоди на обробку персональних даних.
Отже, ця адміністративна справа не відповідає ознакам зразкової справи № 806/3265/17, у зв`язку з чим висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року у зазначеній зразковій справі, не підлягають застосуванню у даному випадку.
Аналогічна позиція суду зазанчена у постанові Верховного Суду від 19.03.2025 по справі № 300/5845/23.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити відмітку про реєстрацію місця проживання (як підтвердження раніше набутого місця реєстрації, а не нової реєстрації, інформацією про яку вже володіє Управління ДМС України у Харківській області), а також провести переоблік громадянства України шляхом внесення відповідного запису до облікових документів та вести облік стосовно ОСОБА_1 за раніше встановленими формами — за прізвищем, ім`ям, по батькові, роком народження та місцем реєстрації, без застосування будь-яких цифрових ідентифікаторів особи (у тому числі серії та номера паспорта), без внесення відомостей до ЄДДР чи інших баз даних і реєстрів, а також без автоматизованої обробки та передачі персональних даних, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пунктів 5–8 частини другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» № 2297-VI суб`єкт персональних даних має право, зокрема: подавати вмотивовані заперечення проти обробки своїх персональних даних; вимагати зміни або знищення персональних даних у разі їх незаконної обробки чи недостовірності; вимагати захисту персональних даних від незаконної обробки, втрати, знищення чи пошкодження; а також звертатися зі скаргами до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або до суду.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 15 Закону № 2297-VI персональні дані підлягають видаленню або знищенню у випадках: закінчення строку їх зберігання; припинення правовідносин між суб`єктом даних та володільцем чи розпорядником; винесення відповідного припису Уповноваженого; або набрання законної сили рішенням суду про видалення чи знищення персональних даних. Крім того, персональні дані, зібрані з порушенням вимог закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку.
Статтею 4 Закону № 5492-VI визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр є електронною інформаційно-комунікаційною системою, створеною для зберігання, захисту, обробки та використання інформації про особу і документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням конституційних гарантій свободи пересування, вільного вибору місця проживання та невтручання в особисте і сімейне життя.
Порядок ведення ЄДДР врегульовано статтею 10 Закону № 5492-VI, відповідно до якої внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, а також на підставі даних державних органів та органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». До документів, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.
Колегією суддів встановлено, що паспорт громадянина України у формі ID-картки був оформлений та виданий позивачці із застосуванням засобів ЄДДР за її волевиявленням, тобто із наданням згоди на обробку персональних даних.
Водночас Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачає гарантії захисту та безпеки інформації, що міститься у Реєстрі.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що суб`єкт персональних даних має право вимагати зміни або знищення своїх персональних даних лише у випадку, якщо такі дані обробляються незаконно або є недостовірними.
Разом із тим позивачка не надала суду належних доказів незаконності чи недостовірності обробки його персональних даних відповідачем, а відтак правові підстави для їх видалення чи анулювання відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 380/6916/20.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивачка, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 по справі № 520/32085/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло