Дата документу  Справа № 333/2340/26 

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/754/26	Головуючий у 1-й інстанції Круглікова А.В.	
Єдиний унікальний № 333/2340/26	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року       м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 і його захисника Лісняка Я.В., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 ),
притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 26.02.2026 року о 23 год. 38 хв. по вул.Ситова, 7 у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв, власником якого є ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмовані відсутні. Після чого водій ОСОБА_1 залишив місце ДТП. Також вживав алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.9, п.2.10 «а», п.2.10 «є» ПДР України.
ОСОБА_1 визнано винним ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП і відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП адміністративних правопорушень.
Свої вимоги мотивував тим, що оскаржуване судове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд допустив неповноту розгляду справи, не відобразив у постанові та не взяв до уваги надані учасниками справи (особливо потерпілим) пояснення, що узгоджуються між собою та мають значення для правильного вирішення справи.
Апелянт зазначає, що матеріали провадження не містять доказів керування саме ним транспортним засобом «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 під час події ДТП. Вказаним автомобілем керувала інша особа – ОСОБА_3 . Останній під час оформлення адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 не повідомив працівникам поліції, що керував даним автомобілем. Проте ОСОБА_3 одразу компенсував потерпілому завдані матеріальні збитки шляхом банківського переказу з картки свого друга. 
Разом із тим, ОСОБА_1 не погоджується з правовою кваліфікацією його дій за ч.4 ст.130 КУпАП. Вказує, що навіть за умови доведення його перебування за кермом транспортного засобу, суто формально його дії щодо вживання алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, як це вказано у фабулі відповідного протоколу, не утворюють складу передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення. 
ОСОБА_1 також зазначає, що він є діючим військовослужбовцем, приймає безпосередню участь у бойових діях, має поранення та винагороди, характеризується позитивно. Потерпілий не має жодних претензій до ОСОБА_1 .
На переконання апелянта, його вину у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень не доведено поза розумним сумнівом. 
Заслухавши ОСОБА_1 і його захисника Лісняка Я.В., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; потерпілого ОСОБА_2 , який висловив свої заперечення проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, допитавши свідків у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам закону.
Згідно із ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись із висновками суду першої інстанції про наявність в його діях складу передбачених ст.ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 КУпАП адміністративних правопорушень, посилався на те, що матеріали справи не містять доказів керування саме ним транспортним засобом «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 під час ДТП від 26.02.2026 року, та одночасно заявляв, що вказаним автомобілем керувала інша особа - ОСОБА_3 .
Проте, на переконання апеляційного суду, такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, враховуючи наступне.
Суд першої інстанції, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника Молоткову В.В., потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та перевіривши наявні докази, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбачених ст.ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 КУпАП адміністративних правопорушень.
На переконання апеляційного суду, такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи, і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.
Відповідно до п.10.9 Правил дорожнього руху України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Згідно із п.2.10 «а» Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Відповідно до п.2.10 «є» Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Не зважаючи на аргументи ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу передбачених ст.ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 КУпАП адміністративних правопорушень, його вина підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.
Зокрема, відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №601641 від 27.02.2026 року, до якого долучено схему місця ДТП; протоколах про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №601636 від 27.02.2026 року та серії ЕПР1 №601644 від 27.02.2026 року; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_2 ; фотознімках з місця події, які долучені до матеріалів справи; акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції, до КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР від 27.02.2026 року; долученим до матеріалів справи відеозаписом події.
Дослідивши та проаналізувавши сукупність зібраних доказів, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини мали місце.
Зокрема, порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 , що стояв, власником якого є ОСОБА_2 . При цьому внаслідок таких дій водія ОСОБА_1 транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмовані відсутні. За що відносно останнього уповноваженою особою складено протокол за ст.124 КУпАП.
А також порушення вимог п.2.10 «а» Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 , який місце даної ДТП залишив. У зв`язку з чим відносно останнього уповноваженою особою складено протокол за ст.122-4 КУпАП.
Крім того, порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 , який після ДТП за його участі вживав алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. За що відносно останнього уповноваженою особою складено протокол за ч.4 ст.130 КУпАП, фабула якого відповідає диспозиції вказаної частини статті КУпАП. Відтак, вказані дії ОСОБА_1 , всупереч протилежним доводам його апеляційної скарги, утворюють склад передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
У зв`язку з вищевикладеним в сукупності, на переконання апеляційного суду, суддя районного суду дійшла правильного висновку наявність в діях водія ОСОБА_1 ознак передбачених ст.ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 КУпАП адміністративних правопорушень.
Між тим, апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції, дійшовши вказаних висновків, одночасно критично оцінив показання свідка ОСОБА_3 , який пояснював, що саме він 26.02.2026 року о 23 год. 38 хв. керував транспортним засобом «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 . 
Так, суд першої інстанції вважав, що показання вказаного свідка спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинені ним правопорушення, оскільки свідок є племінником ОСОБА_1 , а отже, є зацікавленою особою в результатах розгляду цієї справи. 
З чим погоджується й апеляційний суд та зауважує, що суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_3 під час оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП мав безперешкодну можливість повідомити співробітників поліції про те, що саме він перебував за кермом автомобіля «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 під час ДТП, що сталася. Проте без обґрунтованих на те причин ОСОБА_3 цього не зробив. Не зазначав про керування ОСОБА_3 транспортним засобом на момент ДТП і сам ОСОБА_5 . 
Судом також було враховано, що надані безпосередньо під час судового розгляду пояснення свідка ОСОБА_3 суттєво відрізняються від пояснень ОСОБА_1 , заперечення якого проти встановлення факту керування саме ним транспортним засобом «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 під час ДТП було обґрунтовано розцінено судом першої інстанції, як такі, що спрямовані на уникнення вказаною особою адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції зазначив, що взагалі не знав, що його автомобілем в той вечір керував племінник ОСОБА_3 . Водночас, свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що перед тим, як сідати за кермо заздалегідь повідомив про це свого дядька ОСОБА_1 , на що останній йому махнув рукою, зазначивши тим самим про свою згоду.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення на підставі заявленого стороною захисту клопотання було допитано особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ; свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ; а також потерпілого ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 надав апеляційному суду пояснення про те, що 26.02.2026 року о 23 год. 38 хв. автомобілем «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_3 , за участі якого і сталася ДТП.
Свідок ОСОБА_3 надав апеляційному суду аналогічні пояснення про те, що саме він 26.02.2026 року о 23 год. 38 хв. керував автомобілем «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 і саме за його участі відбулась подія ДТП.
Апеляційний суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 і свідка ОСОБА_3 щодо факту керування останнім транспортним засобом, оскільки такі їх твердження наявними в матеріалах доказами не підтверджуються та встановлюються лише з наданих у апеляційному суді пояснень вказаних осіб. Більш того, як вже зазначалося, свідок ОСОБА_3 є племінником ОСОБА_1 , тобто потенційно зацікавленою особою у результатах розгляду цієї справи.
Крім того, ОСОБА_1 на ОСОБА_3 , як водія транспортного засобу, на місці події не вказував, на зазначені свідком події не посилався. ОСОБА_3 на місці події також не заявляв, що саме він на момент ДТП був водієм автомобіля «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 , хоча він очевидно мав таку можливість, адже був присутній під час оформлення адміністративного матеріалу. 
Суд апеляційної інстанції зважає й на те, що ОСОБА_1 , приймаючи участь під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, зазначав, що він не знав, про те, як ОСОБА_3 заволодів належним його автомобілем.
Слід відмітити, що таке заволодіння транспортним засобом без дозволу власника фактично носить протиправний характер. Проте достовірних відомостей на підтвердження звернення ОСОБА_1 , як власника автомобіля, до правоохоронних органів з відповідною заявою та/або притягнення особи, яка, на його думку, заволоділа належним йому транспортним засобом, до юридичної відповідальності за даним фактом до апеляційної скарги не долучено та під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення не встановлено.
Надані апеляційному суду показання свідка ОСОБА_6 в контексті заявлених аргументів сторони захисту, відповідно до яких автомобілем керувала інша особа, є неінформативними, адже свідок ОСОБА_6 зазначив, що він був присутній під час оформлення адміністративного матеріалу, тобто вже після події ДТП.
Водночас показання допитаного апеляційним судом потерпілого ОСОБА_2 також не містять відомостей, які би конкретизували особу водія, який керував автомобілем «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 під час ДТП.
Відтак, наведена в апеляційній скарзі версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом під час події від 26.02.2026 року, є більш ніж сумнівною та не підтверджується як показаннями самого ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , так і показаннями допитаних в судовому засіданні апеляційного суду свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_6 .
Що стосується долучених ОСОБА_1 до матеріалів провадження відомостей, які позитивно характеризують його особу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Поставлені в провину ОСОБА_1 передбачені ст.ст.124, 122-4, ч.4 ст.130 КУпАП адміністративні правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Відтак, накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинені ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.ст.30, 33, 36 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Враховуючи викладені обставини та з огляду на положення ч.7 ст.294 КУпАП, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, для скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.
Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи. 
Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено. 
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2026 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         О.С. Гончар