Справа № 643/23475/25
Провадження № 2/643/3070/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2026          м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Замікули Б.С.,
за участю секретаря судового засідання – Юшиної К.С.,
представника позивача- адвоката Грайворонського І.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»
про визнання заборгованості безпідставною та зобов`язання її списати (в порядку захисту права споживача комунальних послуг),

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Грайворонський І.В., звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова із позовом, в якому просить: визнати безпідставною суму заборгованості 72598,81 грн., що нарахована КП «ХТМ» за постачання теплової енергії на квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати КП «ХТМ» списати заборгованість у сумі 54510,71 грн. за послугу з постачання теплової енергії до вказаної квартири, що є сумою боргу поза межами позовної давності відповідно до рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 27.08.2025 (з урахуванням ухвали від 04.09.2025 про виправлення описки) у справі № 643/9608/25.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є власником квартири 
АДРЕСА_1 та споживачем послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, що надаються Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (далі – КП «ХТМ», відповідач).
11.06.2025 КП «ХТМ» звернулось до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 136060,78 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання вказаної квартири.
Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 27.08.2025 (з урахуванням ухвали від 04.09.2025 про виправлення описки) у справі № 643/9608/25 стягнуто заборгованість у загальному розмірі 81550,07 грн. При цьому суд відмовив у стягненні заборгованості за теплопостачання у розмірі 54510,71 грн (різниця між пред`явленою вимогою та фактично стягнутою сумою), у зв`язку зі спливом строків позовної давності.
Як зазначає позивач, вказане рішення суду про стягнення заборгованості ним виконано у повному обсязі: 14.10.2025 та 17.10.2025 трьома платежами ОСОБА_1 сплатив присуджену суму боргу.
Водночас з квитанції КП «ХТМ» на оплату послуг за жовтень 2025 року позивачу стало відомо, що на його особовому рахунку № НОМЕР_1 продовжує обліковуватись заборгованість у розмірі 72598,81 грн.
Після звернення із адвокатським запитами в інтересах позивача від 24.11.2025 та 04.12.2025
КП «ХТМ» повідомило (лист від 28.11.2025 вих. № 14-72/9823), що стягнуту за рішенням суду суму позивач сплатив, однак відповідач не вбачає підстав для списання залишку боргу, оскільки сплив позовної давності не припиняє зобов`язання. У відповіді (вих. № 14-72/10629 від 12.12.2025) КП «ХТМ» повідомило, що заборгованість у сумі 74011,39 грн. за послуги теплопостачання утворилась за період з 01.09.2001 по теперішній час у зв`язку з нерегулярною та не в повному обсязі оплатою. Будь-якого детального розрахунку, первинних документів або іншого обґрунтування структури та підстав утворення цієї заборгованості відповідачем надано не було.
Позивач зазначає, що сума боргу в розмірі 72598,81 грн., яка відображається у рахунках, є безпідставною та включає в себе: заборгованість у розмірі 54510,71 грн., яка рішенням суду у справі
№ 643/9608/25 визнана такою, що виникла поза межами строків позовної давності; а також в розмірі 18088,10 грн., правові підстави нарахування якої відповідачем взагалі не розкриті та документально не підтверджені.
Враховуючи викладене, позивач наполягає, що подальший облік заборгованості, щодо якої судом вирішено питання про відсутність підстав для її стягнення, порушує його права, оскільки створює ризик помилкової сплати при оплаті поточних платежів або обмеження постачання комунальних послуг внаслідок наявності заборгованості.
Ухвалою суду від 14.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті.
Від представника КП «ХТМ» надійшли письмові пояснення від 16.02.2026, в яких представник відповідача зазначає про необґрунтованість заявлених вимог, у зв`язку з чим просить відмовити у їх задоволенні. 
В обґрунтування заперечень відповідач посилається на положення ст. 526 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний виконувати зобов`язання, пов`язані із його майном, у тому числі сплачувати комунальні послуги. При цьому ведення бухгалтерського обліку є внутрішньою справою підприємства, а підставою для відображення заборгованості є первинні документи. Представник відповідача наполягає, що сплив позовної давності не припиняє зобов`язання відповідно до ст. 267 ЦК України, а списання боргів за спожиті комунальні послуги чинним законодавством не передбачено.
Представник позивача подав до суду додаткові пояснення від 21.04.2026, в яких додатково обґрунтував порушення його прав з боку відповідача. Зокрема, з квитанції КП «ХТМ» за березень 2026 року вбачається, що позивачу нараховано 1436,48 грн поточного платежу, стан боргу до оплати становив 73428,64 грн. Після оплати позивачем 1600 грн переплата у розмірі 163,52 грн (1600 – 1436,48) зарахована відповідачем не в рахунок переплати на майбутній розрахунковий період, а в рахунок погашення спірного простроченого боргу. Наведене, на переконання представника позивача, свідчить про автоматичне списання переплати в рахунок погашення заборгованості, яку позивач правомірно не визнає та не зобов`язаний сплачувати. На підтвердження наведеного надано: рахунок на оплату послуги теплопостачання за березень 2026 року, платіжне доручення про оплату 1600 грн, скрін-шоти з мобільного застосунку «Приват 24» про стан особового рахунку позивача до та після оплати за березень 2026 року.
В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні участі не брав, у письмових поясненнях від 16.02.2026 просив розглядати справу без його участі.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією, сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» та, відповідно, є споживачем послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, що надаються КП «ХТМ».
Наведена обставина не заперечується сторонами.
Як вбачається з рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 27.08.2025 (з урахуванням ухвали від 04.09.2025 про виправлення описки) у справі № 643/9608/25, КП «ХТМ» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води в розмірі 129974,19 грн, яка складається: 115526,59 грн - за послугу з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01,22р) за період з 01.02.2013 по 30.04.2025; 1029 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 12775,48 грн - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 30.04.2025; 596,40 грн - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 35,26 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання за період з 01.04.2025 по 30.04.2025; 11,46 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем постачання гарячої води за період з 01.04.2025 по 30.04.2025; 4419,86 грн - інфляційні втрати; 1666,73 грн - 3% річних за порушення грошового зобов`язання.
Вказаним рішенням суду позов КП «ХТМ» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 81550,07 грн, яка складається: 61015,88 грн - за послугу з постачання теплової енергії; 1029 грн - абонплати за теплопостачання; 12775,48 грн. - за гарячу воду з 01.01.2022 по 30.04.2025; 596,40 грн - абонплата за постачання гарячої води з 01.06.2022 по 30.04.2025; 35,26 грн - послуга з ТО внутрішньо будинкових систем теплопостачання з 01.04.2025 по 30.04.2025; 11,46 грн - послуга з ТО внутрішньо будинкових систем постачання гарячої води; 4419,86 грн - інфляційних втрат; 1666,73 грн. (3 відсотки річних).
В іншій частині позовних вимог відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.
Із наведеного розрахунку вбачається, що арифметично загальна сума заявлених вимог становила 136060,78 грн (а не 129974,19 грн) та у позові відмовлено на суму 54510,71 грн, і вся відмова стосується виключно основного боргу за постачання теплової енергії (115526,59 ? 61015,88 = 54510,71 грн).
На виконання вказаного рішення суду позивачем 14.10.2025 сплачено заборгованість в сумі 81550,07 грн, на підтвердження чого до позовної заяви надано копію квитанції. Крім того, вказаний факт не заперечується представником КП «ХТМ» при розгляді даної справи.
Із наданих позивачем квитанцій на оплату наданих послуг КП «ХТМ» за жовтень та листопад 2025 вбачається, що у них відображена сума нарахувань за надані комунальні послуги, при цьому в них відображається заборгованість за попередні періоди в сумі 72598,81 грн (за жовтень 2025) та 73438,46 грн (за листопад 2025).
В подальшому представник позивача звернувся до КП «ХТМ» із адвокатськими запитами від 24.11.2025 та від 04.12.2025 з метою з`ясування причини обліку заборгованості за попередні періоди в сумі 72598,81 грн, враховуючи рішення суду.
У відповідь на адвокатський запит КП «ХТМ» повідомило, що вказана заборгованість обліковується, починаючи з 01.09.2001, враховуючи нерегулярну оплату споживачем за надані послуги.
Відповідно до додатково наданих представником позивача доказів вбачається, що позивачеві виставлено рахунок на оплату послуг за березень 2026 в розмірі 1436,48 грн. Одночасно за позивачем продовжує обліковуватись заборгованість в сумі 73428,64 грн. Позивачем сплачено 1600 грн, однак сума переплати в розмірі 163,52 грн не була зарахована як переплата, а була зарахована в оплату заборгованості за попередні періоди.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд зазначає таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів державb
(ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до п.3 ч.2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017, виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Згідно із ч.1 п.1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено обов`язок на індивідуального споживача щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
У відповідності до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та /або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.
Згідно із ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, згідно вказаних норм законодавства, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Водночас, за приписами ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права та примусове виконання обов`язку в натурі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (провадження № 14-137цс20) сформулювала такі правові висновки, що є обов`язковими для суду при вирішенні цієї справи.
Вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності у постачальника права вимагати оплати донарахованого боргу та відсутності обов`язку (який кореспондує вказаному праву) у споживача з оплати такого боргу. Ця вимога є ефективним способом захисту інтересу боржника в юридичній визначеності у спірних правовідносинах (п. 22, 100).
Ефективним способом захисту прав споживача є і вимога зобов`язати постачальника списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість, тобто про примусове виконання обов`язку в натурі. Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Задоволення цієї вимоги унеможливить виставлення постачальником рахунків на суму боргу, який споживач не визнає (п. 23, 101–103).
Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; оскільки постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі (пункт 24 постанови).
Суд враховує, що наведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду стосується не лише боргу, нарахованого постачальником безпідставно з технічних чи нормативних причин, але й прямо поширюється на ситуацію, коли постачальник пропустив строк позовної давності і вказана обставина була врахована при вирішенні питання про стягнення наявної заборгованості. Саме така ситуація має місце у цій справі стосовно суми 54 510,71 грн., щодо якої набрало законної сили рішення суду у справі № 643/9608/25 про відмову у задоволенні позову КП «ХТМ» через пропуск позовної давності.
Наявність реального та поточного порушення прав позивача підтверджується також обставинами, що виникли під час розгляду цієї справи. Зокрема, як встановлено судом на підставі доданих позивачем 21.04.2026 доказів, КП «ХТМ» у березні 2026 року фактично автоматично зарахувало переплату позивача у розмірі 163,52 грн. в рахунок погашення спірного боргу, а не на майбутній розрахунковий період. Відтак, порушення права позивача на мирне володіння майном вже підтверджено діями відповідача: кошти, сплачені понад поточне нарахування, без волевиявлення позивача спрямовуються на погашення заборгованості, яку він правомірно не визнає, з огляду на рішення суду у справі № 643/9608/25. Вказана обставина наочно демонструє, що загроза помилкової сплати, про яку йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, у цій справі вже реалізувалась.
Між тим суд зазначає, що сума заборгованості, яка обліковується на особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 та оскаржується у цій справі (72598,81 грн.) не узгоджується із сумою заборгованості, у стягненні якої відмовлено рішенням суду у справі № 643/9608/25.
Зокрема, як встановлено судом на підставі наявних доказів, рішенням суду у справі
№ 643/9608/25 було відмовлено у стягненні заборгованості за теплопостачання в сумі 54510,71 грн.
Тому решта заборгованості в сумі 18088,10 грн (72598,81 – 54510,71 грн.) – є заборгованістю, правові підстави нарахування якої відповідач взагалі не обґрунтував, обмежившись лише загальним посиланням на нерегулярну оплату починаючи з 01.09.2001.
Щодо доводів відповідача про необґрунтованість заявлених вимог суд зазначає таке.
Посилання представника КП «ХТМ» на правовий висновок Верховного Суду, висловлений у справі № 757/32377/15-ц відповідно до якого сплив позовної давності не припиняє зобов`язання, та на право постачальника вимагати оплату боргу в позасудовому порядку не спростовує обґрунтованості позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, формулюючи правовий висновок про ефективність способу захисту у вигляді зобов`язання списати заборгованість, прямо врахувала обставину того, що сплив позовної давності не припиняє зобов`язання, та попри це визнала такий спосіб захисту належним саме у випадках, коли постачальник пропустив строк позовної давності для судового стягнення боргу. Списання постачальником суми боргу з особового рахунку споживача на письмову вимогу останнього (у позасудовому порядку) не позбавляє постачальника права звернутися до суду з вимогою про стягнення боргу, якщо суд не визнав цей борг безпідставним (п. 25 постанови).
Посилання відповідача на постанову Верховного Суду у справі № 640/18755/16-ц від 13.09.2019 та лист Міністерства з питань ЖКГ України від 17.05.2007 не може бути враховано, оскільки більш пізній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 є обов`язковим для суду при вирішенні аналогічних справ і є пріоритетним відносно наведених відповідачем правових позицій.
Доводи відповідача про те, що ведення бухгалтерського обліку є внутрішньою справою підприємства та списання боргів законодавством не передбачено, відхиляються судом, оскільки суперечать наведеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої суд може зобов`язати постачальника комунальних послуг списати з особового рахунку споживача заборгованість як ефективний спосіб захисту порушеного права. Зазначений обов`язок постачальника не є втручанням у його господарську діяльність, а є способом судового захисту права споживача.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд задовольняє позовні вимоги, з урахуванням формулювання, наведеного у позовній заяві.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, крім іншого, вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
(ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, станом на день звернення позивача (фізичної особи) до суду з позовом (із використанням підсистеми Електронний суд), в якому заявлено 2 позовні вимоги немайнового характеру - розмір судового збору становить 1937,92 грн ((1211,2 грн * 2)* 0,8).
Керуючись ст. 76, 81, 141, 264, 265, 279-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про визнання заборгованості безпідставною та зобов`язання її списати – задовольнити.
Визнати безпідставною заборгованість в сумі 72 598,81 грн, що нарахована Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» за постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 .
Зобов`язати Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» списати заборгованість в сумі 54510,71 грн за послугу з постачання теплової енергії, яка подається в квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 .
Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 1937,92 грн.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (код ЄДРПОУ 31557119, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11).

Суддя         Борис ЗАМІКУЛА