ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/23724/25
Провадження № 22-ц/820/1047/26

Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
розглянув в порядку ч 1 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 686/23724/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Савченком Ярославом Васильовичем на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року у складі судді Чевилюк З.А. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ТзОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з  ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 183952-КС-005 про надання кредиту від 20.08.2023 року в розмірі 52116,44 грн. та судові витрати у виді судового збору 2422,40 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що 20.08.2023 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 183952-КС-005 про надання кредиту, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 20.08.2023 року ТзОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 183952-КС-005 про надання кредиту. Того ж дня, відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 183952-КС-005 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТзОВ «Бізнес Позика» направлено через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA 7238, який був відправлений на номер телефону НОМЕР_1 зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті. Відповідно до п. 1 договору кредиту ТзОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12 000 грн, на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить згідно зниженої відсоткової ставки 1,150125 % за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 . Однак, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 08.08.2025 року утворилася заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 52 116,44 грн, що складається з суми прострочених платежів за тілом кредиту – 12 000 грн; суми прострочених платежів за відсотками – 38316,44 грн; суми прострочених платежів за комісією – 1800 грн, з посилання на вказані обставини позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 183952-КС-005 про надання кредиту від 20.08.2023 року в розмірі 52116,44 грн. та судові витрати у виді судового збору 2422,40 грн.
ОСОБА_1 та його представник – адвокат Савченком Я.В. подали апеляційну скаргу, вказують на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, тому просять його скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник апелянта вказує, що судом не прийнято до уваги відсутність доказів укладення кредитного договору із визначенням процентної ставки, на яку посилається позивач, тому незаконним є висновок суду щодо погодження між сторонами всіх істотних умов кредитування, адже надані позивачем документи з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання позивачем додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 
Разом з тим, оскільки апелянтом не здійснювалися будь-які активні конклюдентні дії, пов`язані із укладенням із кредитором кредитного договору саме із визначенням процентної ставки, на яку посилається позивач, відтак вимога щодо стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором необґрунтована та задоволенню не підлягає.
Представник ТзОВ «Бізнес Позика» - адвокат Покрищук А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її такою, що не підлягає задоволенню. Представник товариство зазначає, при подачі позовної заяви, було долучено достатню кількість належних доказів, доведено суду факт укладання кредитного договору між сторонами та факт видачі кредитних коштів боржнику. Крім того, АТ «Сенс Банк» надав суду відповідь, з якої вбачається, що банківська картка № НОМЕР_2 на яку були перераховані кредитні кошти в сумі 12 000 грн належить ОСОБА_1 , також підтверджує факт перерахування коштів надана довідка від TACpay щодо здійснення переказу грошових коштів в розмірі 12 000 грн. на ім`я ОСОБА_1 . Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, разом з іншими доказами по справі, є належним, допустимим та достатнім доказом існування у відповідача заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, ОСОБА_1 через веб-сайт кредитодавця шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, ввійшов до особистого кабінету та з нього через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав заявку на отримання кредиту, де відповідно вказав номер свого поточного (карткового) рахунку № НОМЕР_2 , який вочевидь позивач знати не міг без повідомлення про нього боржником. Відповідач зі своєї власної волі відвідав офіційну інтернет-сторінку (веб-сайт) ТОВ «Бізнес позика», залишив заявку на оформлення кредиту, відповідно зареєструвався й авторизувався на порталі кредитодавця із наданням усієї необхідної інформації (паспорт, адреса реєстрації, РНОКПП, реквізити банківської карти і т.д.), попередньо заповнивши усі необхідні анкетні дані. Внаслідок цього, позивач, після погодження кредитного ліміту для відповідача і врегулювання безпекових заходів, надав останньому оферту, тобто пропозицію укласти договір. Відповідач у свою чергу прийняв таку пропозицію, а відтак, беручи до уваги вищезазначені правові норми, шлях\процедура укладання угоди є завершеною. Відтак, з того моменту, як позивач отримав схвальну відповідь (згоду) від відповідача на укладання угоди, така угода вважається укладеною між сторонами. Оскільки відповідач належним чином умови договору не виконував йому були нараховані відсотки виключно за користування кредитними коштами, згідно ст.1048 ЦК України, виключно в межах строку дії кредитного договору за відсотковою ставкою, яка відповідала чинному законодавству і жодного нарахування якоїсь компенсації, неустойки (пені чи штрафу) або ж відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України позивач не нараховував боржнику, тому відповідач зобов`язаний виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та повернути не лише тіло кредиту, а й сплатити проценти за ним та комісію.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 20.08.2023 року ТзОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 183952-КС-005 про надання кредиту. В цей же день, ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 183952-КС-005 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. 
Таким чином, 20.08.2023 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 183952-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Зі своєї сторони ТзОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7238, на номер телефону НОМЕР_1 , який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, за допомогою вказаного ідентифікатора відповідачем було підписано Договір про надання кредиту.
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТзОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,150125 процентів за кожен день користування Кредитом.
ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 12000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , яку вказана при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується відповідною довідкою про перерахування коштів.
ОСОБА_1 , належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, тому станом на 08.08.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 183952-КС-005 про надання кредиту, в розмірі 52 116,44 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 12 000 грн; суми прострочених платежів по процентах – 38 316,44 грн.
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В силу частини першої 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як передбачено частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Як було встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, між сторонами було укладено Договір № 183952-КС-005 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику 20.08.2023 року грошові кошти в сумі 12 000грн, шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видачу коштів.
Зазначена картка № № 4102-3251-2292-0606, вказана у анкеті клієнта – ОСОБА_1 для перерахунку кредитних коштів.
Згідно з відповіддю АТ «Сенс-Банк» № 13930-БТ-32ю3/2025 від 13 жовтня 2025 року на ім`я ОСОБА_1 імітовано картку № НОМЕР_2 , а як вбачається з виписки, наданої банком, про рух коштів за цією картою, на вказану картку було перераховано 12 000 грн в період з 20.08.2024 року по 04.02.2024 року.
Відповідно до умов кредитного договору сторонами погоджено строк кредитування, а саме 24 тижні (169 днів), до 04.02.2024 року, тобто строк протягом якого товариство має право нараховувати проценти за користування кредитом
При цьому, сторонами погоджено розмір стандартної процентної ставки за кредитом 2% в день, знижена відсоткова ставка 1,150125 % за кожен день користування кредитом ( пункт 2.4).
Пунктом 3.2.4 Договору, передбачено, що у випадку неповернення будь якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язання позичальника в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Зниженою відсотковою ставкою. 
Таким чином, розмір нарахованих відсотків підтверджується наданим розрахунком, з якого видно, що відсотки за користування кредитними коштами здійснювалося відповідно до погоджених умов кредитування і після 04.02.2024 року, термін дії кредитного договору - строк кредитування, розмір заборгованості по відсоткам не збільшувався, тобто позивачем не здійснювалося нарахування відсотків після спливу строку кредитування.
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач отримав кредитні кошти, які в порядку та на умовах договору не повернув, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Бізнес Позика» заборгованості за тілом кредиту – 12 000 грн та суми прострочених платежів за відсотками – 38 316,44 грн, з такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи апелянта, про відсутність доказів укладення кредитного договору із визначенням процентної ставки, на яку посилається позивач, не погодження між сторонами всіх істотних умов кредитування, слід відхилити, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які детально та ретельно були досліджені як судом першої так і апеляційної інстанцій.
Разом з цим, помилковими є висновки суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 1800 грн. 
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.
Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.
Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Умовами Договору № 183952-КС-005 про надання кредиту, встановлено зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати кредитодавцю комісії за надання кредиту у розмірі 1800 грн.
При цьому, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з наданням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 1800 грн не може бути стягнута з відповідача на користь позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в частині стягнення з відповідача 1800 грн комісії, таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Бізнес Позика», підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту – 12 000 грн та нарахованими відсотками – 38 316,44 грн, а всього 50 316,44 грн. 
Решта доводів висновків суду не спростовує, а фактично зводиться до непогодження з висновками суду першої інстанції, яким судом апеляційної інстанції надано відповідної правової оцінки.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позовні вимоги задоволено частково, що становить 96,5 % від заявлених вимог (50316,44х100% :52116,44). 
Представником позивача ТОВ «Бізнес Позика», сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 11402 від 15.08.2025 року. 
Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 337,62 грн (2422,40х96,5:100) за подачу позовної заяви.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Савченком Ярославом Васильовичем задовольнити частково. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року в частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь ТзОВ «Бізнес Позика» 1800 грн комісії, витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до  ОСОБА_1 про стягнення 1800 грн комісії відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судові витрати у вигляді судового збору за подачу позову в сумі 2 337,62 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Судді    А.М. Костенко

Л.М. Грох

Т.О. Янчук