ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 р. 	Справа № 520/10489/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/10489/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії відповідача-2 щодо відмови застосувати під час обчислення пенсії позивачу показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2022 - 2024, що становить 15 057,09 грн, з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV;
- зобов`язати відповідача-1 здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2022 - 2024 (15 057,09 грн), з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови застосувати під час обчислення пенсії ОСОБА_1 показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2022-2024, що становить 15 057,09 грн, з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2022-2024 (15 057,09 грн), з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. (одна тисячя п`ятсот гривень 00 копійок).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. (одна тисячя п`ятсот гривень 00 копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач 1) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 по справі № 520/10489/25 та прийняти нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на те, що дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків. Також Постановою ВАС України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Також, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач 2) подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058, порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. Отже з норм означеної статті вбачається, що середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії враховується виключно при призначені пенсії.
Відповідач зазначає, що законодавством не передбачено застосування зазначених норм при переведенні з пенсії за вислугу років на будь-який інший вид пенсії. Частиною третьою статті 45 Закону № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058.
Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог позивачу в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії за віком позивачу, призначеної згідно із Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2022-2024 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, відсутні.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. відповідач зауважив, що до адміністративного позову позивачем не надано жодного документу про оплату витрат за правову допомогу.
Позивач скористувалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що аналіз норм законодавства дає підстави для висновку, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший (пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку з втратою годувальника). У такому разі показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії є незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV, додаючи правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №577/2457/17, від 10 квітня 2019 року у справі №211/1898/17, від 31 липня 2019 року у справі №720/208/17, від 16 червня 2020 року у справі №127/7522/17.
Отже, з огляду на положення ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні розміру пенсійної виплати Позивачу Відповідачі мали застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, тобто за 2022, 2023, 2024 роки.
У відзиві позивач просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.12.2025 по справі № 520/10489/25 залишити без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 по справі № 520/10489/25 залишити без змін та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у справі в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 гривень 00 копійок.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 03.09.2014 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримувала пенсію за вислугу років, як працівник освіти згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктом 2 розділу Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У зв`язку з досягненням пенсійного віку з 14.02.2025 за заявою позивача їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пенсію позивачу розраховано зі застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, тобто - 3764,40 грн..
Позивач 09.04.2025 звернулась до відповідача зі заявою, в якій просила перерахувати та виплачувати пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022 та 2023 роки з урахуванням раніше виплачених сум у зв`язку із тим, що у неї наявне право на перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки.
Рішенням відповідач-2 від 16.04.2025 №963300166760 відмовив у перерахунку пенсії та повідомив, що перерахунок пенсії позивача здійснений з врахуванням показника середньої заробітної плати, який був застосований при попередньому перерахунку, а саме за 2014-2016 роки. Також, позивачу було повідомлено про те, що пенсійна справа перевірена, пенсія призначена та виплачується згідно чинного законодавства.
Позивач вважає протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування їй пенсії за віком із врахування показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для обчислення пенсії за віком із врахування показника середньої заробітної плати по Україні за 2022, 2023 та 2024 роки, а не 2014-2016 роки. Заначив, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01.01.2004 здійснюється на підставі Закону України №1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону України №1788-XII.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дії відповідача щодо відмови застосувати під час обчислення пенсії позивачу показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2022-2024, що становить 15 057,09 грн., з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV та зобов`язання відповідача-1 здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2022-2024 (15 057,09 грн), з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (в подальшому Закон № 1058-IV, у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії за віком), відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно зі ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. за № 1788-ХІІ (в подальшому Закон № 1788-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років), передбачено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалід
Так у ст. 19 Закону № 1788-ХІІ встановлює, що пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.
Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Тобто, за загальним правилом передбаченим ч. 2ст. 40 Закону №1058, при обчисленні заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховується, серед іншого середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно із ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Тобто, ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV встановлений порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший та показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Таким чином, у випадку коли особі було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом № 1058-ІV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з 03.09.2014 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримувала пенсію за вислугу років, як працівник освіти згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктом 2 розділу Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з досягненням пенсійного віку з 14.02.2025 за заявою позивача їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пенсію позивачу розраховано зі застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, тобто - 3764,40 грн., що не заперечується сторонами. Рішенням відповідач-2 від 16.04.2025 №963300166760 відмовив у перерахунку пенсії та повідомив, що перерахунок пенсії позивача здійснений з врахуванням показника середньої заробітної плати, який був застосований при попередньому перерахунку, а саме за 2014-2016 роки. Також, позивачу було повідомлено про те, що пенсійна справа перевірена, пенсія призначена та виплачується згідно чинного законодавства.
Таким чином, для обчислення позивачу пенсії за віком у 2025 році пенсійний орган мав врахувати показник середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року призначення нового виду пенсії, тобто, за 2022, 2023, 2024 роки, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 29.03.2023 по справі № 240/4170/19, від 08.02.2024 року по справі № 500/1216/23 та від 27.11.2024 у справі №560/11681/23.
Також, взявши до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.10.2018 р. у справі №876/5312/17, у випадку призначення особі пенсії за вислугу років, а надалі при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV. Великою Палатою Верховного Суду вказано, що в ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV дійсно встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак у випадку призначення іншої пенсії за іншим законом має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_1 , щодо нарахування та виплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2022-2024), що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідні дії відповідача є протиправними.
Разом з апеляційною скаргою Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначив щодо стягнень витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.. Зауважив, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, а до адміністративного позову позивачем не надано жодного документу про оплату витрат за правову допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.
Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
З матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції надано: ордер про надання правничої (правової) допомоги адвоката Яковенко Оксани Григорівни № 002330; договір про надання правничої допомоги № 08/04/2025 від 08.04.2025, який укладено між адвокатом Яковенко Оксаною Григорівною та ОСОБА_1 та додаток до договору № 08/04/2025 від 08.04.2025 протокол визначення розміру гонорару , в якому зазначено, що розмір гонорару, що належить до слати адвокату за надання правничої допомоги клієнту з питань призначення пенсії за віком в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення, судового оскарження щодо прийнятих рішень відповідними органами та установами, становить загальну суму – 6 000 грн. (шість тисяч гривень).
При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, враховуючи незначну складність справи, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 3 000,00 грн., за подання позовної заяви у цій справі позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, копія якої наявна у матеріалах справи., а як вбачається з позовних вимог, предметом позову у даній справі є одна вимога немайнового характеру, а отже, ставка судового збору за подання даного позову становить – 1211,20 грн..
Водночас, суд першої інстанції звернув увагу на те, що у зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору становить 968,96 грн. (1211,20 грн* 0,8). Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 968,96 грн..
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок)., стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок), стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. (одна тисячя п`ятсот гривень 00 копійок) та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. (одна тисячя п`ятсот гривень 00 копійок).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На противагу апеляційній скарзі позивач подав відзив, в якому просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у справі в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 гривень 00 копійок, зазначаючи, що для здійснення представництва інтересів Зінченко Наталії Єгорівни під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції між ОСОБА_1 та Адвокатом Яковенко О.Г. було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № 08/04/2025 від 08 квітня 2025 року.
Вказує, що відповідно до цього договору, сторони у розділі 3 Договору визначили, що розмір гонорару, що належить до сплати адвокату, або надання правової допомоги безкоштовно, визначається Сторонами обопільно з урахуванням Правил адвокатської етики і положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», і закріплюється у Додатку № 1 «Протокол визначення розміру гонорару» та Додатку № 2 «Протокол визначення розміру гонорару», які є невід`ємною частиною Договору. Гонорар сплачується адвокату за розгляд справи в апеляційній інстанції на умовах та у порядку, передбаченому Додатком № 2 до Договору. Сторони погодили Протокол визначення розмірі гонорару при розгляді справи в суді апеляційної інстанції до Договору № 08/04/2025 від 08 квітня 2025 року, де узгодили розмір гонорару.
Отже, позивач зазначає, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які він поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи Другим апеляційним адміністративним судом - витрати на професійну правничу допомогу (складання відзиву на апеляційну скаргу та інших процесуальних документів – орієнтовно 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 коп.).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів, клопотання позивача щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у справі в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 гривень 00 копійок. залишає без задоволення, з огляду на наступне.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду апеляційної інстанції позивач надав: ордер про надання правничої (правової) допомоги адвоката Яковенко Оксани Григорівни № 002330; договір про надання правничої допомоги № 08/04/2025 від 08.04.2025, який укладено між адвокатом Яковенко Оксаною Григорівною та ОСОБА_1 та додаток до договору № 08/04/2025 від 08.04.2025 протокол визначення розміру гонорару , в якому зазначено, що розмір гонорару, що належить до слати адвокату за надання правничої допомоги клієнту з питань призначення пенсії за віком в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення, судового оскарження щодо прийнятих рішень відповідними органами та установами, становить загальну суму – 6 000 грн. (шість тисяч гривень).
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у справах № 925/200/22, № 340/9011/21, № 560/10132/21 витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню виключно за умови їх документального підтвердження та доведення фактичного надання відповідних послуг у межах конкретної стадії судового процесу.
Зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду неодноразово зазначалося, що компенсації підлягають лише ті витрати, які є реальними, необхідними та підтвердженими доказами їх фактичного надання у відповідній інстанції, а також узгодженими умовами договору про надання правничої допомоги. 
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що адвокатом надавалися послуги саме у суді апеляційної інстанції, зокрема відсутні акти приймання-передачі послуг, деталізовані звіти або інші документи, які б підтверджували обсяг та зміст виконаних робіт на цій стадії. Наданий до апеляційної скарги протокол визначення розміру гонорару від 08.04.2025 року містить лише послугу щодо складання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду та жодних положень щодо представництва або надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції зазначені документи не містять, а отже відповідні витрати не були погоджені сторонами договору. За таких обставин заявлені витрати не відповідають критеріям реальності та необхідності, а також не підтверджені належними доказами їх фактичного надання у межах апеляційного перегляду справи, що виключає можливість їх стягнення. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 по справі № 520/10489/25 - залишити без змін.
В задоволенні клопотання про стягнення судових витрат з надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій