П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року місто Київ 
справа № 940/1474/25
провадження № 22-ц/824/8824/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Департамент патрульної поліції
відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції 
на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Косович Т.П. 

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, суд,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 50000 грн. моральної шкоди та судові витрати у справі.
Позовні вимоги мотивував тим, що 5 квітня 2025 року він, рухаючись автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, які без будь-яких законних підстав почали проводити огляд його автомобіля та особистих речей, які знаходилися в ньому. Після невдоволення з приводу цього з його сторони працівник поліції висловив підозру про те, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння, та запропонував пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку. На даний огляд позивач погодився та був доставлений поліцейськими до Рокитнянської центральної районної лікарні. Проте у зв`язку з тим, що у даному медичному закладі проведення огляду було платним, працівник поліції запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в Таращанській центральній лікарні, на що позивач не погодився, оскільки вже перебував в медичному закладі та бажав пройти огляд саме там. Поліцейський розцінив це як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, в результаті чого поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП сержантом поліції Потаповим Ю.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
За результатами розгляду даного протоколу постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2025 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Позивач вважав, що в результаті протиправних дій працівників поліції йому завдано моральних страждань та переживань, які виразились в тому, що процедура притягнення його до адмінвідповідальності тривала з 5 квітня 2025 року по 15 травня 2025 року, адміністративне правопорушення, передбачене частини 1 статті 130 КУпАП, носить кримінальний характер, він був змушений звертатись за правовою допомогою та відвідувати судові засідання, це вплинуло на його ритм життя та вимагало значних зусиль для того, щоб довести свою невинуватість.
Крім того, складення відносно нього протоколу за частини 1 статті 130 КУпАП, стало підставою для зупинки його транспортного засобу працівником поліції Беляком Д.О. 30 травня 2025 року та пропозиції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. За результатами даного огляду у Київській міській наркологічній лікарні «Соціотерапія» стану сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено.
Позивач вважає, що такі дії працівника поліції носять характер переслідування та призвели до його моральних страждань, так як він був змушений пройти огляд на стан сп`яніння, витрачати свій час та був позбавлений права на вільне пересування. Додаткових страждань позивачу спричиняє і безкарність працівників поліції, оскільки ним на дії поліцейських Потапова Ю.С. та Беляка Д.О. було подано скарги, які по суті не розглянуті.
Враховуючи присутність психологічного травмуючого фактору (неправомірних дій), позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 50000 грн. моральної шкоди та судові витрати у справі.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 24 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач Департамент патрульної поліції через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує відсутністю доказів, якими би підтверджувався факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань поліцейським, враховуючи також, що позивачем не наведено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, - вказана позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає. Також вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги правові позиції викладені у постановах Верховного суду що стосуються предмету цього позову.
Правом на подання відзиву позивач не скористався.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 травня 2026 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.
Судом установлено, що 5 квітня 2025 року о 10 годині 48 хвилин на 78 км. автодороги М-05 Київ-Одеса поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП сержантом поліції Потаповим Ю.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частини 1 статті 130 КУпАП серії ААД № 563207, згідно якого останній 5 квітня 2025 року о 08 год. 20 хв. на автодорозі М-05 Київ-Одеса 78 км. керував транспортним засобом Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, підвищена жвавість), від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудний персональний відео реєстратор «5 К Моторола» № 477967 та №477073, від керування відсторонений шляхом передачі тверезому водію, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
Із відеозапису події вбачається, що о 8 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 зупинений працівниками поліції, для перевірки документів. Після зупинки працівники поліції почали проводити огляд автомобіля. ОСОБА_1 відкрив багажник та надав до огляду його зміст. При цьому повідомив, про відсутність в нього заборонених речей. Під час огляду багажника працівник поліції двічі запитує у ОСОБА_1 чи він нічого не вживав, на що останній вказує що не вживав. Далі о 8 год 21 хв. (clip-10) працівник поліції висловлює підозру, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, та пропонує пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 беззастережно погоджується. Далі о 8 год. 23 хв. (clip-10) працівник поліції знову запитує в ОСОБА_1 чи буде він проходити огляд в медичному закладі, на що останній беззастережно погоджується. О 8 год. 28 хв. (clip-10) працівник поліції знову пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що той вчергове повідомляє, що буде їхати на огляд. О 8 год 39 хв. (clip-11) ОСОБА_1 повідомляє, що готовий їхати до медичного закладу. O 8 год 42 хв. (clip-11) працівник поліції знову запитує в ОСОБА_1 чи буде той проходити огляд, на що ОСОБА_1 беззастережно відповідає так. О 8 год. 58 хв. (clip-12) працівник поліції виписує направлення для проведення огляду на стан сп`яніння. О 9 год 06 хв. (clip-12) працівники поліції проводять поверхневий огляд ОСОБА_1 , після чого останній сідає до службового автомобіля поліції, для прибуття до медичного закладу. О 9 год 36 хв. (clip-15) працівники поліції доставляють ОСОБА_1 до Рокитнянської центральної районної лікарні, для проведення огляду на стан сп`яніння. Під час знаходження в медичному закладі ОСОБА_1 неодноразово наполягає на проведенні його огляду. Однак працівники поліції відмовляються проводити огляд, з причини не бажання оплачувати тестування, так як медичний працівник повідомила, що огляд на стан нароктичного спяніння буде коштувати 3226 гривень. Після цього працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд в Таращанській центральній лікарні, на що ОСОБА_1 вказує, що знаходиться в медичному закладі та наполягає на проведення його огляду. Як результат працівник поліції дії ОСОБА_1 щодо наполягання провести його огляд в медичному закладі, куди він доставлений, розцінює як відмову від проходження огляду та складає протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. О 9 год. 45 хв. (clip-16) працівник поліції говорить ОСОБА_1 , що огляд проводити не буде, просить останнього присісти до службового автомобіля, з метою доставки його до місця зупинки.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2025 року провадження у справі № 357/5185/25 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частини 1 статті 130 КУпАП.
Підставою закриття вказано порушення працівником поліції ОСОБА_2 вимог ст. 266 КУпАП, п.п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», п. 6-7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», так як останній, маючи згоду водія на проходження огляду, не забезпечив проведення огляду водія, та в подальшому безпідставно склав щодо нього протокол за відмову пройти огляд за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
30 травня 2025 року транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівником поліції Белякою Д.О. та водію було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Із відеозапису події вбачається, що підставою зупинки, як і підставою огляду на стан наркотичного сп`яніння, стало складення 5 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 4 червня 2025 року, стану сп`яніння у ОСОБА_1 30 травня 2025 року не виявлено.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав доведеною обставину завдання позивачеві моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду, суд виходив із характеру спричиненої шкоди, значення справи для сторони, а також те, що у справі відсутні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 50 000 грн., керуючись принципами розумності, виваженості, добросовісності та справедливості, суд дійшов висновку про визначення компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для нього.
Крім того, суд вважав, що така шкода підлягає стягненню на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.1 ст. 15, ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
Так, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч.1 ст. 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ч.1 ст. 1174 ЦК України).
Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №925/556/21).
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання, чи є факт складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції у разі подальшого закриття справи судом у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення підставою для відшкодування шкоди особі, стосовно якої складено протокол.
За результатом касаційного перегляду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 22 січня 2025 року, в якій зробила такі висновки про застосування норм права:
"Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.
Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.
Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.
У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.
З огляду на приписи Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила ст. 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР".
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, виходив із того, що внаслідок протиправних дій працівника патрульної поліції, які встановлені та не спростовані стороною відповідача, позивач зазнав моральних страждань, психологічне напруження, розчарування, що виникли внаслідок порушення представником органу держави прав позивача, що підтверджує факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд вважав, що зазначене свідчить як про наявність самої моральної шкоди, так і про наявність причинного зв`язку між протиправними діями працівника патрульної поліції та завданою позивачу моральною шкодою.
Колегія суддів, з огляду на викладені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу такого порушення безумовно свідчить про завдання позивачу моральної та майнової шкоди.
Суд першої інстанції не врахував, що у спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Невідповідність вимогам закону дій працівника патрульної поліції, який склав протокол про наявність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130КУпАП, в цій справі судом не встановлено.
Зі змісту постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2025 року у справі № 357/5185/25 вбачається, що, закриваючи провадження у справі про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності у його діях складу правопорушення, суд констатував порушення працівником поліції ОСОБА_2 вимог ст. 266 КУпАП, п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», п. 6-7 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», так як останній, маючи згоду водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, не забезпечив проведення такого огляду водія, та у подальшому безпідставно склав щодо нього протокол за відмову пройти огляд ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Тобто відсутність складу адміністративного правопорушення у діях позивача встановлена судом за результатами оцінки всіх доказів у справі № 357/5185/25, які, на думку суду, у своїй сукупності вказували на недоведеність у ході провадження у цій справі вини ОСОБА_1 , що не доводить очевидної протиправності дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.
Суд першої інстанції не врахував, що рішенням у справі про адміністративне правопорушення не встановлено, що складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам закону, зокрема ст. 256 КУпАП, та те, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення дії патрульного поліцейського були протиправними.
Оскільки суд першої інстанції не встановив неправомірності у діях працівника патрульної поліції під час складання стосовно позивача ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, то немає підстав для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.
Ураховуючи те, що у спірних правовідносинах закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося не через невідповідність протоколу вимогам закону або через інші протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.
Інших доказів на підтвердження неправомірності дій або бездіяльності поліцейських ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП позивачем, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано. Саме по собі порушення «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» не дає підстав вважати дії працівників поліції свавільними.
Отже, суд першої інстанції неправильно визначився із характером спірних правовідносин та неправильно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
ОСОБА_1 не сплачував судовий збір за подання позову до суду у серпні 2025 року на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України " Про судовий збір".
За подання апеляційної скарги Департамент патрульної поліції сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., тому ці витрати слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 грудня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким  ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог.
Компенсувати Департаменту патрульної поліції витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 3 частини 2 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус