Справа № 127/31222/25
Провадження № 2/127/6924/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Федчишена С.А., при секретарі Підвисоцькій О.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача-1 ОСОБА_2 , представника відповідача-2 ОСОБА_3 , представника відповідача-3 Косенко М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу досудового розслідування, прокуратури, -
ВСТАНОВИВ:

02.10.2025 до Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_4 з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу досудового розслідування, прокуратури. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 11.03.2002 прийнята на роботу та призначена безстроково на посаду виконавчого директора (директора) Приватного підприємства «Рослана». Слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області у період з 19.12.2017 здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, у зв`язку з тим, що службові особи одного з департаментів органу місцевого самоврядування Вінницької області за попередньою змовою з службовими особами суб`єктів господарювання, крім інших ПП «Рослана», налагодили схему розкрадання бюджетних кошів в особливо великих розмірах, призначених на будівництво і ремонт об`єктів соціальної та культурної сфери, шляхом завищення фактичного обсягу виконаних робіт, тощо. 13.12.2021 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №22021020000000078 від 08.12.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України - пособництво у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та ч. 2 ст. 2,8 ч. 1 ст. 366 КК України - внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей за попередньою змовою групою осіб. 23.12.2021 слідчим в ОВС СВ СБУ у Вінницькій області підписаний та вручений ОСОБА_4 обвинувальний акт, який затверджено прокурором Вінницької обласної прокуратури 23.12.2021 у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №22021020000000078 від 08.12.2021 за обвинуваченням іншого обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України. 06.02.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/35496/21 за результатами судового розгляду кримінального провадження №22021020000000078 від 08.12.2021 відносно іншого обвинуваченого та ОСОБА_4 постановлено виправдувальний вирок та обвинувачені в пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 364 КК України визнані невинними і виправдані у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачувались. 13.02.2025 колегією суддів Вінницького апеляційного суду у справі №127/35496/21 відмовлено у задоволенні апеляційної скарги прокурора Вінницької обласної прокуратури, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2024 залишено без змін. Таким чином, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тривалого здійснення досудового розслідування, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних, психічних і моральних стражданнях, що внесли негативні і вимушені зміни в її житті, побуті, спілкуванні з близькими та з оточенням, тобто суспільних стосунках, відбулось зниження репутації як директора ПП «Рослана», престижу підприємства в цілому на ринку надання комерційних послуг, вимушених змін, пов`язаних з необхідністю звільнення з посади директора ПП «Рослана» 24.11.2022 та затрати значного часу, необхідного для відновлення попереднього стану і непорозуміння чи настане можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі. Враховуючи викладене, просила суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 моральну шкоду за час перебування під слідством і судом у розмірі 1 000 000,00 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
14.10.2025 за допомогою системи «Електронний суд» представником відповідача-3 Управління Служби безпеки України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 просить суд відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачкою не надано доказів, які б підтверджували незаконність вчинення судом та Управлінням СБУ у Вінницькій області у кримінальному провадженні процесуальних дій, у тому числі результатів можливих оскаржень зазначених у позові рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, порушення слідчим відділом Управління СБУ у Вінницькій області засад кримінального провадження. Позивачкою не надано доказів змісту завданої їй моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість моральних страждань, наявність та істотність вимушених змін у життєвих стосунках, причинно – наслідковий зв`язок між діями УСБУ у Вінницькій області та заподіяною моральною шкодою. Вказує, що всі зазначені у позові необхідні процесуальні та слідчі дії проведені слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області у межах кримінального провадження, погоджувались відповідними прокурорами прокуратури Вінницької області, під час здійснення ними нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, а також проводились на підставі ухвал слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області. Зазначає, що лише завдяки всебічному, повному і неупередженому розслідуванню кримінального провадження було виконане завдання кримінального провадження, передбачене ст. 2 КПК України, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений і засуджений, а також дотримано засаду законності кримінального провадження, передбачену ст. 9 вказаного Кодексу, згідно з якою слідчий зобов`язаний виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Таким чином, позовною заявою та додатками до неї не доведено умов, які суперечили пунктам 1, 2, 3 і 4 ЄСПЛ, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_4 
22.10.2025 за допомогою системи «Електронний суд» представником відповідача-1 Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вказує, що належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідні органи державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), а саме: Вінницька обласна прокуратура та Служба безпеки України у Вінницькій області. Звертають увагу суду, що Казначейство, яке залучено до справи як відповідач, згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України, Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Вказує, що надані позивачем докази, а саме: медичні висновки дітей позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (повнолітньої особи), особи з інвалідністю з дитинства другої групи довічно, пенсіонера, та молодшого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому з 11.12.2023 по 28.09.2025 призначено державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, не свідчать про те, що погіршення здоров`я настало внаслідок протиправних дій Відповідачів. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Крім того, Позивач заявляє до стягнення моральної шкоди за період з 28.10.2020, а саме: 4 роки 3 місяці, тобто 51 місяць. Проте, Позивач не зазначає дат конкретного завершення цього строку, що має значення для розрахунку визначення розміру шкоди та підлягає доведенню. Тобто, оскільки за розрахунками позивача на його думку його права порушувались протягом 51 місяця, то відповідний розрахунок мінімального розміру моральної шкоди за час перебуванням під слідством та судом становить 280 250,00 грн. В такому разі, розмір визначеної позивачкою моральної шкоди, по-перше, жодним належним та допустимим доказом не підтверджується, по-друге, є значно завищеним за мінімальну суму, передбачену відповідно до Закону. Як наслідок, на думку Державної казначейської служби України метою такого судового розгляду для позивача є не справедлива сатисфакція за порушення його прав, а збагачення за рахунок Держави. Таким чином, викладені в позовній заяві доводи не мають свого підтвердження шляхом подання відповідних доказів та наявності відповідного взаємозв`язку з перебуванням Позивача під судом і слідством, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
27.10.2025 за допомогою системи «Електронний суд» представником відповідача-2 Вінницької обласної прокуратури подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що законодавство пов`язує право особи на відшкодування шкоди у передбачених Законом випадках виключно з фактом повної реабілітації цієї особи. Оскільки закриття кримінального провадження по частині пред`явленого обвинувачення у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, у позивачки не виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР, незважаючи на виправдування за іншою частиною пред`явленого обвинувачення, оскільки в силу сукупності обох судових рішень та викладеного вище, ОСОБА_4 не є особою, реабілітованою за всіма пунктами обвинувачення. Крім того, хронологічна послідовність подій у кримінальному провадженні свідчить, що усі процесуальні рішення та дії органу досудового розслідування та прокуратури, з якими позивачка пов`язує виникнення моральної шкоди, відбулись до притягнення її до кримінальної відповідальності, що необхідно врахувати при застосуванні матеріального права, що регулює спірні правовідносини. Позивачкою не надано доказів незаконності дій та рішень органу досудового розслідування та прокурора, вчинених у кримінальному провадженні до притягнення її до кримінальної відповідальності та завдання їй цими діями моральної шкоди. Всі процесуальні дії органу досудового розслідування у даній справі вчинені під судовим контролем, на підставі рішень слідчих суддів, які набрали законної сили та не скасовані, отже у таких процесуальних дій відсутня ознака незаконності. ОСОБА_4 дії та рішення органів досудового розслідування та прокуратури (у тому числі, про проведення обшуку, вилучення документів та речей, накладення арешту, оголошення підозри тощо), рішення слідчого судді до суду та до органів прокуратури не оскаржувались, строки у кримінальному провадженні не досудового продовжувались, розслідування випадків безпідставного відхилення клопотань сторони захисту не було. Слідчі дії процесуальним керівником не проводилися, письмові вказівки не надавалися. Скарги про порушення її прав, застосування до неї фізичного чи психічного насильства органами досудового розслідування, прокурором, ОСОБА_4 не подавалися. До відповідальності за неналежне здійснення досудового розслідування, процесуального керівництва посадових осіб органу досудового розслідування та (або) прокуратури не притягалися. Протиправність дій посадових осіб Вінницької обласної прокуратури (Прокуратури Вінницької області) судовими рішеннями у справі № 127/35496/21 не встановлена. ОСОБА_4 з 12 по 28 грудня 2021 знаходилась у статусі підозрюваної особи, а з 28.12.2021 по 13.02.2025 у статусі підсудної. Запобіжний захід їй не обирався, покарання судом не призначалося. Посилаючись на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, представник відповідача наголосив, що для покладення відповідальності на державу необхідним є доведення протиправності дій органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між ними, чого позивачем не зроблено. Таким чином, позивачкою факт заподіяння їй моральної шкоди, незаконності дій органу досудового розслідування та прокуратури належними доказами не доведено, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
За допомогою системи «Електронний суд» представником позивача, адвокатом Середенко М.М. подано відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі. Зазначив, щопідставами звернення з позовною заявою до відповідачів, є факт виправдання ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 364 КК України, визнані невинною і виправдані у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачувалась, це означає, що її провина не була доведена належним чином у встановленому законом порядку. ОСОБА_4 виправдана та реабілітована повністю, в обсязі висунутого обвинувачення, за інші злочини не засуджувалася, справа закрита в день винесення судом виправдувального вироку. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу досудового розслідування, прокуратури обґрунтованими та вмотивованими, адже гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди, а тому наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача-1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача-2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача-3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. 
Судом встановлено, що згідно з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2017 було внесено відомості до ЄРДР за № 42017020000000379 за фактом заволодіння посадовими особами органу місцевого самоврядування за попередньою змовою з суб`єктами господарювання бюджетними коштами при проведенні будівництва спортивного комплексу на території м. Вінниці. (а.с. 7)
В ході досудового розслідування кримінального провадження отримано матеріали ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту капітального будівництва Вінницької міської ради за період з 01.01.2017 по 31.08.2020, проведеної Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (акт № 06-30/5 від 28.12.2020) , а також судово-економічної експертизи (висновок експерта № 20/7 від 02.06.2021) , зі змісту яких вбачалось, що протягом 2017-2020 років службові особи Департаменту капітального будівництва Вінницької міської ради шляхом зловживання своїм службовим становищем за попередньою змовою із службовими особами ПП «Рослана» внаслідок здійснення зайвих видатків на оплату завищеної вартості та обсягів будівельних робіт, виконаних ПП «Рослана», та використаних матеріалів під час реконструкції та будівництва об`єктів освіти, транспорту, культурно-побутового і іншого призначення, завдали місцевому бюджету в особі Департаменту капітального будівництва Вінницької міської ради, матеріальної шкоди (збитків) на суму 106 118,27 грн.
За даним фактом СВ УСБУ у Вінницькій області 08.07.2021 додатково внесено відомості до ЄРДР за № 22021020000000063 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України. У подальшому, 13.07.2021, матеріали зазначеного кримінального провадження об`єднано з кримінальним провадженням №42017020000000379. 
У ході досудового розслідування кримінального провадження № 420170200000000379 від 19.12.2017 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено, що службові особи ПП «Рослана», виконуючи будівельні роботи на об`єктах соціальної та культурної сфери м. Вінниця, діючи за попередньою домовленістю із службовими особами Департаменту капітального будівництва Вінницької міської ради, внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, внаслідок чого місцевому бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 106 118,27 грн. 
За даним фактом СВ УСБУ у Вінницькій області також внесено відомості до ЄРДР за № 22021020000000076 від 18.11.2021 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України та у подальшому, 23.11.2021, матеріали зазначеного кримінального провадження об`єднано з кримінальним провадженням №42017020000000379.
Під час здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження прокурором 08.12.2021 винесені постанови про виділення в окреме провадження та про об`єднання матеріалів досудового розслідування, яким присвоєно номер № 22021020000000078 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України щодо договорів, укладених між ПП «Рослана» та Департаментом капітального будівництва Вінницької міськради.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 08.10.2020 по справі №127/21978/20 задоволено клопотання слідчого, погоджене прокурором, про проведення обшуку приміщення ПП «Рослана». (а.с. 8-9)
З протоколу обшуку від 28.10.2020 встановлено, що на підставі ухвали суду від 08.10.2020 в офісі ПП «Рослана» 28.10.2020 проведено обшук, у ході якого виявлено та вилучено записи, документи та техніку, які мали значення для досудового розслідування. (а.с. 10-15)
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 05.11.2020 задоволено клопотання слідчого, погоджене прокурором, про накладення арешту на вилучене майно під час обшуку. (а.с. 16-18)
18.08.2021 винесено постанову про отримання експериментальних зразків почерку у ОСОБА_4 (а.с.19)
13.12.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України. (а.с. 27-31)
23.12.2021 слідчим в ОВС СВ СБУ у Вінницькій області Сорокаліті Л.В. вручено обвинувальний акт, затверджений прокурором, у кримінальному провадженні № № 22021020000000078 від 08.12.2021 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364, ст. 366 КК України. (а.с. 33-44)
28.12.2021 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалою суду від 29.12.2021 призначене підготовче засідання. (а.с. 49)
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2023 у справі №127/35496/21 ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні за кримінального правопорушення, передбаченого частиною ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2021 за № 22021020000000078, закрите. (а.с. 148-154)
Вироком Вінницького міського суду від 06.02.2024 у справі № 127/35496/21, який залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 13.02.2025, за результатами судового розгляду кримінального провадження № 22021020000000078 від 08.12.2021 ОСОБА_4 виправдано за пред`явленим обвинуваченням по ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України. В частині виправдання ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 364 КК України судом встановлено факт спричинення збитків, при цьому зазначено, що злочин не був продовжуваним, а кожен епізод закінчено в момент підписання акту виконаних робіт, що з огляду на примітку до ст. 364 КК України (істотною шкодою вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян) не утворює склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 364 КК України. (а.с. 50-63; а.с. 64-71)
Згідно з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 Цивільного кодексу України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, на підставі статті 1174 ЦК України.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі № 761/7165/17 від 12.08.2020 шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. 
Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага, що охороняються законом. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових чи немайнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода – наслідком. 
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Таким чином, при розгляді даної справи суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Статтею 1 Закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування ,прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду.
Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, і моральна шкода.
Відповідно до пунктів 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.
Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону №266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації.
Звертаючись до суду з позовними вимогами щодо відшкодування завданої моральної шкоди, ОСОБА_4 посилається на незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, шо включало в себе: здійснення досудового розслідування 19.12.2017, проведення слідчих дій з 28.10.2020 по 23.12.2021, проведення обшуку 28.10.2020 та незаконне накладення арешту на майно з 05.11.2020, незаконне повідомлення про підозру 13.12.2021 у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, направлення обвинувального акту до суду, тривале здійснення досудового розслідування внаслідок низької якості проведеного досудового розслідування органом досудового розслідування, що призвели і потягли за собою негативні наслідки у вигляді тривалого судового розгляду справи та ухвалення законного, обґрунтованого рішення лише 06.02.2024, яке набрало законної сили 13.05.2025, незаконне кримінальне переслідування з боку правоохоронних органів призвело до вимушеної зміни способу життя, яка виразилася в душевних, психічних і моральних стражданнях, відбулось зниження репутації як до директора ПП «Рослана», престижу підприємства в цілому на ринку надання комерційних послуг, вимушених змін, пов`язаних з необхідністю звільнення з посади директора ПП «Рослана» 24.11.2022 та затрати значного часу, необхідного для відновлення попереднього стану і нерозуміння чи настане можливість такого відновлення у необхідному і повному розмірі.
Надаючи правову оцінку наведеним доводам позивача, суд зазначає, що у даному випадку, позивачку ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, яка не оскаржувалась та набрала законної сили.
Оскільки закриття кримінального провадження по частині пред`явленого обвинувачення у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, у позивачки не виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР, незважаючи на виправдування за іншою частиною пред`явленого обвинувачення, оскільки в силу сукупності обох судових рішень та викладеного вище, ОСОБА_4 не є особою, реабілітованою за всіма пунктами обвинувачення
Така позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у постановах: від 06 березня 2019 року в справі № 161/10842/15-ц, від 15 грудня 2021 року в справі № 451/1215/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, які в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Крім того, відповідно до ст. ст.76,77,78 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
У даному випадку, суд виходить також з недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження зниження її професійної репутації, престижу підприємства; не надано доказів, що звільнення з посади директора приватного підприємства пов`язано з обставинами кримінального провадження, а не з іншими обставинами з життя позивачки, позивачкою не вказано, які саме заходи нею вживались для доведення протиправності та порушення закону органами досудового розслідування та прокурором, а також не надано доказів визнання їх дій, рішень чи бездіяльності протиправними та незаконними, позивачкою не надано доказів розповсюдження органом досудового розслідування негативної інформації про ПП «Рослана», наявності заподіяної їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що на підставі статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У даному випадку, надані суду пенсійне посвідчення ОСОБА_5 , свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження ОСОБА_6 , медичний висновок №106/131 про дитину інваліда віком до 18 років, довідка про зарахування ОСОБА_6 до багатомовної середньої загальноосвітньої школи, в підтвердження завданої позивачу ОСОБА_4 моральної шкоди, не підтверджують причинно - наслідковий зв`язок між діями заподіювачів та шкодою, на яку посилається позивач. Будь-яких інших належних та допустимих доказів позивач ОСОБА_4 суду не надала.
Зважаючи на викладене, в задоволенні позовних вимог пред`явлених до Вінницької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, слід відмовити у повному обсязі.
Щодо позовних вимог пред`явлених до Державної Казначейської служби України, то в їх задоволенні слід відмовити, як пред`явлених до неналежного відповідача, з наступного обґрунтування.
За приписами ч.2 ст.2, ч.1 ст.170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст. 48 ЦПК України).
Тлумачення ч.2 ст.48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава, як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі, як відповідач, через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.
З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності в цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц(провадження № 14-515цс19) вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, через орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц).
У даному випадку, Державна Казначейська служба України не порушила будь-яких прав позивача ОСОБА_4 .
Отже, зазначення ОСОБА_4 у її позовній заяві відповідачем Державної Казначейської служби України є помилковим.
Зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.
Керуючись ст.ст.12,13,76,141, 259,263-265,268,279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення припущенного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2026.

ОСОБА_4  ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 
Держава Україна в особі Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ: 37567646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6)
Вінницька обласна прокуратура (код ЄДРПОУ: 02909909, місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Монастирська, буд. 33)
Управління Служби безпеки України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ: 20001473, місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Грушевського, буд. 27) 

СУДДЯ: