Копія

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" травня 2026 р. Справа № 608/650/26
Номер провадження2/608/496/2026
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Яковець Н. В. 
з участю секретаря Олійник О. С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Чорткові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6231791224 від 03.12.2024 року у розмірі 28 308 гривень.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 03 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Іннова Фінанс» було укладено кредитний договір № 6231791224. У вересні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» було перейменовано на ТОВ «Іннова-Нова». На час подання позову ОСОБА_1 має заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 28 308 гривень. Відповідачка зобов`язання за вищевказаним договором не виконує, тому позивач звернувся до суду.
Ухвалою судді Чортківського районного суду від 03 березня 2026 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (без виклику) сторін. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Квятковський Д. В. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю, зазначив, що відповідачка позов не визнає повністю, оскільки кредитного договору з позивачем не укладала, одноразового ідентифікатора для підписання договору не отримувала, грошових коштів від позивача не одержувала, а банківські виписки по всіх наявних у неї рахунках не містять зарахування 7 000,00 грн. від ТОВ «Іннова Фінанс» / ТОВ «Іннова-Нова», EasyPay чи ТОВ ФК «Контрактовий дім». Позивач не довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами факту укладення договору саме відповідачкою. Надані позивачем матеріали не підтверджують укладення електронного договору. Протокол створення та перевірки підпису від 19.02.2026 засвідчує лише підпис директора ТОВ «Іннова Фінанс» Дмитраш У. Б. У цьому документі відсутні будь-які відомості про накладення підпису саме ОСОБА_1 , про спосіб її ідентифікації, про конкретний одноразовий ідентифікатор, час його відправлення, доставку, введення, IP-адресу, пристрій, user-agent, технічний журнал сесії або інші дані, які дозволяли б безсумнівно встановити особу підписувача. Анкета клієнта є лише витягом з інформаційно-комунікаційної системи позивача та відображає дані, що перебувають у володінні самого позивача; вона також не містить власноручного чи електронного підпису відповідачки.
Квитанція EasyPay до платіжної інструкції № 20060-1354-168144297 від 03.12.2024 містить лише відомості про платіж на поповнення картки MasterCard НОМЕР_1 із призначенням платежу «кредитні кошти… Поповнення картки… НОМЕР_2 ». При цьому, в ній не зазначено П.І.Б. відповідачки, не зазначено повного номера картки, а отримувачем у квитанції вказано «Сенс Банк, АТ (поповнення карт)», а не ОСОБА_1 . Такий документ сам по собі не підтверджує факту зарахування коштів саме на рахунок відповідачки. Більше того, сам позивач визнає відсутність у нього належного доказу належності картки відповідачці. У поданому разом із позовом клопотанні він просить суд витребувати від АТ «Ощадбанк» інформацію про те, чи належить картка НОМЕР_1 ОСОБА_1 , надати повний номер цієї картки та виписку руху коштів за період з 03.12.2024 по 06.12.2024. Тобто на момент подання позову позивач не мав у своєму розпорядженні належного доказу того, що кошти були зараховані саме відповідачці. При цьому квитанція посилається на «Сенс Банк», а клопотання - на АТ «Ощадбанк», що додатково свідчить про невизначеність позивача щодо ключової обставини - кому саме і на який рахунок були зараховані кошти. За відсутності виписки банку-емітента картки, офіційного підтвердження банку про належність картки відповідачці та підтвердження фактичного зарахування 7 000,00 грн саме на її рахунок, твердження позивача про видачу кредиту є недоведеним. Розрахунок заборгованості та посилання на "часткову сплату" не підтверджують ані борг, ані його визнання відповідачкою. Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачкою нібито сплачено 17 304,00 грн, а тому вона визнала борг. Проте жодного належного доказу, що такі кошти сплатила саме ОСОБА_1 або що їх сплачено за її згодою чи дорученням, позивач не надав. Крім того, позовна заява містить внутрішню суперечність із самим розрахунком. У позові зазначено, що проценти нараховувалися з 03.12.2024 по 19.02.2026 включно, однак наданий розрахунок закінчується 28.11.2025 і саме на цю дату виводить фінальний залишок 28 308 грн. Отже, розрахунок не підтверджує той період нарахування, на який прямо посилається позивач у позові.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він звертає увагу суду на подачу стороною відповідача відзиву з пропущенням строків на його подання. Договір про надання грошових коштів у позику № 6231791224 від 03.12.2024 зі ОСОБА_1 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позичальником ОСОБА_1 під час укладення договору про надання грошових коштів у позику № 6231791224 від 03.12.2024 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальника з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи, зокрема отримано інформацію відносно прізвища, ім`я та по батькові, зареєстрованої адреси місця проживання, а саме: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . При реєстрації та входу в особистий кабінет позичальника при укладенні договору № 6231791224, Відповідачем було використано фінансовий номер телефону НОМЕР_2 та адресу електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Саме на цей номер телефону - НОМЕР_2 - був відправлений та доставлений одноразовий ідентифікатор (6524), яким був підписаний договір про надання грошових коштів у позику № 6231791224 від 03.12.2024. Таким чином, ОСОБА_1 договір про надання грошових коштів у позику № 6231791224 від 03.12.2024 р. підписано одноразовим ідентифікатором (1413), надісланим смс-повідомленням на належний відповідачу фінансовий номер (НОМЕР_2), використання якого дозволено ст. 207 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 7 000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору.
Стосовно відсутності належних доказів на підтвердження видачі кредиту, представник позивача повідомляє, що квитанція EasyPay до платіжної інструкції No20060-1354-168144297 (IDплатежу: 1520327918) про перерахування коштів від 03.12.2024, долучена Позивачем, є достовірним доказом, оскільки містить усі необхідні реквізити, а саме: номер, дату здійснення операції, суму видачі коштів, призначення платежу із зазначенням фінансового номеру ОСОБА_1 та скороченого рахунку отримувача, - і не може не враховуватись до уваги судом лише через наявність суб`єктивних заперечень зі сторони Відповідача. ТОВ «ФК «Контрактовий дім» співпрацює з ТОВ «Іннова Фінанс», як клієнтом, на підставі договору № 160523/1 від 16.05.2023 про надання послуг в системі EasyРау. Видача коштів за кредитним договором була здійснена безготівково, шляхом перерахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 через технологічного партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (сервіс EasyPay). Номер картки, на яку було здійснено перерахування коштів за Договором, в особистому кабінеті Відповідачка самостійно додала як таку, на яку бажає отримати кредитні кошти, і саме на цю картку № НОМЕР_4 Відповідачем було отримано суму позики у розмірі - 7 000,00 грн. 
Щодо наданих виписок за картковими рахунками Відповідачки. Відповідно до них можливо встановити, що в Райффайзен банку та Приват банку у Відповідачки є відкриті карткові рахунки: Райффайзен банк: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; Приват банк: НОМЕР_8 . Це жодним чином не співпадає з картою, яку Відповідачка вказала при укладенні договору, як ту на яку вона хоче отримати кредитні кошти: НОМЕР_1 , яка емітована АТ «Ощадбанк». Задля підтвердження своїх міркуваннь, стороні відповідача слід було надати виписку саме по картковому рахунку НОМЕР_1 . Тому приєднання зазначених виписок до матеріалів справи недоцільне з підстав того, що інформація в них є такою, що не стосується предмету спору.
Стосовно заперечень сторони відповідача щодо нарахованих процентів в рамках договору про надання грошових коштів у позику № 6231791224 від 03.12.2024:
п. 2.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 7 000 гривень;
п. 2.5. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; 
п. 2.6.1. Стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору.
Також зазначає, що оскільки укладення Договору не є актом примусових дій з боку Товариства, а тільки добровільною згодою між Позичальником та Кредитодавцем, тому якщо ОСОБА_1 як свідома дієздатна особа, станом на 03.12.2024, вважала умови кредитування Договором про надання грошових коштів у позику № 6231791224 від 03.12.2024 неправомірними, вона могла відмовитись від підписання Договору та подальшого отримання кредитних коштів. Без введення Позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним для отримання Товариством персональних даних з метою укладення Договору про надання грошових коштів у позику, таке укладення Договору - є неможливим. А у відзиві на позовну заяву, відсутні будь-які докази протиправності дій третіх осіб стосовно Відповідача, які стосуються підписання Договору про надання грошових коштів у позику. Тому просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У запереченнях представник відповідачки Квятковський Д. В. вважає, доводи вказані у відповіді на відзив необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і доказами. Так, доводи позивача щодо строку подання відзиву не спростовують по суті жодної обставини, наведеної відповідачкою, і не доводять ані факту укладення спірного договору саме ОСОБА_1 , ані факту отримання нею кредитних коштів. Питання процесуального строку вирішується судом у порядку статей 126, 127 ЦПК України, тоді як статті 179, 180 ЦПК України прямо передбачають право сторін подати відповідь на відзив і заперечення на неї. Сам факт подання позивачем відповіді на відзив свідчить, що позивач реалізував своє процесуальне право і не був позбавлений можливості висловити свою позицію.
Відповідь на відзив містить внутрішні суперечності щодо самої процедури укладення договору. У відповіді на відзив позивач зазначає, що при реєстрації було використано електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді як в анкеті-клієнта самого позивача зазначено іншу адресу - ІНФОРМАЦІЯ_3 . У тій самій відповіді позивач вказує, що на номер відповідачки був направлений та доставлений одноразовий ідентифікатор 6524, а далі стверджує, що договір підписано одноразовим ідентифікатором 1413. Такі взаємовиключні відомості виключають можливість визнати доведеним факт акцепту оферти саме відповідачкою. Крім того, наданий позивачем протокол створення та перевірки підпису підтверджує лише підпис директора ТОВ «Іннова Фінанс» Дмитраш У. Б. і не підтверджує накладення будь-якого електронного підпису саме ОСОБА_1 . Посилання позивача на загальну судову практику про допустимість електронних договорів саме по собі не доводить, що саме цей договір був укладений саме цією відповідачкою. Допустимість електронної форми правочину не звільняє позивача від обов`язку довести належність електронного акцепту конкретній особі та факт її ідентифікації. Квитанція EasyPay від 03.12.2024 містить лише дані про платіжну інструкцію із призначенням платежу щодо поповнення картки MasterCard НОМЕР_1 , проте отримувачем у ній зазначений АТ «Сенс Банк», а не відповідачка. Більше того, у самій позовній заяві позивач пояснив, що отримувач, зазначений у квитанції EasyPay, є первісним одержувачем/забезпечувальним платежем у межах технологічної схеми, а після опрацювання кошти нібито вже перераховуються на картку позичальника. Отже, подана квитанція сама по собі не підтверджує остаточного зарахування коштів саме на рахунок відповідачки.
У відповіді на відзив позивач одночасно посилається на дві різні картки: спочатку - НОМЕР_1 , а далі - НОМЕР_4. Разом із цими запереченнями відповідачка подає довідку АТ «Ощадбанк», згідно з якою у ТВБВ № 10019/054 філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 рахунки відсутні. Водночас сам позивач у відповіді на відзив стверджує, що картка НОМЕР_1 емітована АТ «Ощадбанк». За таких обставин твердження позивача про належність відповідачці картки НОМЕР_1 не підтверджене належними і допустимими доказами. Надані банківські документи відповідачки підтверджують інші картки: у довідці Raiffeisen Bank зазначені НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_7 , а у виписці ПриватБанку - НОМЕР_8 . Жодна з них не збігається ані з НОМЕР_1, ані з НОМЕР_4. Додатково виписка ПриватБанку прямо вказує, що договір за карткою НОМЕР_11 відкрито лише 26.05.2025, тобто після дати спірного «кредиту». Це ще раз спростовує доводи позивача про одержання коштів саме на наявні у відповідачки рахунки.
Довід позивача про те, що відповідачка нібито мала доводити вчинення щодо неї шахрайських дій третіми особами, є юридично неспроможним. За статтею 81 ЦПК України саме позивач повинен довести ті обставини, на які посилається як на підставу позову. Отже, саме позивач зобов`язаний довести і факт укладення договору конкретною особою, і факт отримання нею коштів. Відсутність у відповідачки доказів «шахрайських дій третіх осіб» не може замінити собою належне доказування позову. Посилання позивача на нібито «визнання боргу» шляхом часткових оплат є безпідставним. Жодного первинного документа, який би ідентифікував платника саме як ОСОБА_1 або підтверджував, що платежі внесені іншою особою за її згодою чи дорученням, позивач не подав. З врахуванням наведених обставин, представник просить відхилити доводи, що викладені позивачем у відповіді на відзив та відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У позовній заяві позивач стверджує, що 03 грудня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 6231791224. Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора 1413. Відповідачкою під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку.
Відповідно до умов договору: п. 2.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 7 000 гривень; п. 2.5. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; п. 2.6.1. Стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору.
Відповідно до п. 3.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .
Згідно Анкети клієнта вбачаються такі дані позичальника: ОСОБА_1 , сума кредиту 7000 грн., дата отримання кредиту 03.12.2024, електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_3, фінансовий номер телефону НОМЕР_2 , номер банківського рахунку НОМЕР_1 . 
Відповідно до довідки про відправку одноразового ідентифікатора для підписання договору ОСОБА_1 відправлено 03.12.2024 на телефон НОМЕР_2 одноразовий ідентифікатор 1413. 
Згідно квитанції до платіжної інструкції № 20060-1354-168144297 03.12.2024 ТОВ здійснено переказ в сумі 7000 грн; платник ТОВ «Іннова Фінанс», надавач платіжних послуг платника ТОВ ФК «Контрактовий дім», отримувач АТ «Сенс Банк» (поповнення карт) , призначення платежі кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс» поповнення картки НОМЕР_1 . 
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 категорично заперечує, що укладала вищевказаний кредитний договір та отримувала кредитні кошти у вказаному в договорі розмірі. 
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно статті 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Суд, досліджуючи договір надання грошових коштів у кредит № 6231791224 від 03.12.2024 враховує, що такий укладався в електронній формі шляхом накладення електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором 1413. Позивач зазначає, що відповідачкою під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку.
Проте у відповіді на відзив позивач вказує, що на номер відповідачки був направлений та доставлений одноразовий ідентифікатор 6524, а далі стверджує, що договір підписано одноразовим ідентифікатором 1413. 
На думку суду, такі суперечності виключають доведеність факту акцептування договору відповідачкою ОСОБА_1 .
Також в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують надання кредитних коштів позичальнику. 
Оцінюючи наявну у матеріалах справи квитанцію до платіжної інструкції № 20060-1354-168144297 03.12.2024, суд звертає увагу, що з її змісту вбачається, що ТОВ «Іннова Фінанс» здійснено переказ в сумі 7000 грн; надавач платіжних послуг платника ТОВ ФК «Контрактовий дім», отримувач АТ «Сенс Банк» (поповнення карт), призначення платежу кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс» поповнення картки НОМЕР_1 . 
При цьому, в зазначеній квитанції не відображається прізвище, ім`я та по батькові особи, РНОКПП особи, тому ідентифікувати відповідачку як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом неможливо. Також цей документ не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Крім того, представник відповідачки звернув увагу, що сам позивач визнає відсутність у нього належного доказу належності картки відповідачці. У поданому разом із позовом клопотанні він просить суд витребувати від АТ «Ощадбанк» інформацію про те, чи належить картка НОМЕР_1 ОСОБА_1 , надати повний номер цієї картки та виписку руху коштів за період з 03.12.2024 по 06.12.2024. 
Тобто вказане свідчить про те, що на момент подання позову позивач не мав у своєму розпорядженні належного доказу того, що кошти були зараховані саме відповідачці. 
Крім того, представник позивача вказує, що картка НОМЕР_1 емітована АТ «Ощадбанк». 
Однак, з відповіді АТ «Державний ощадний банк України» № 70 від 20.04.2026 наданої стороною відповідача вбачається, що у ТВБВ № 10019/054 філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» відсутні рахунки відриті на ім`я ОСОБА_1 . 
Відтак, на думку суду, вказана квитанція про зарахування кредитних коштів на рахунок АТ «Сенс Банк» не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачкою ОСОБА_1 кредитних відносин та доказом заборгованості.
Отже, на переконання суду, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання та отримання відповідачкою кредитних коштів згідно вищевказаного кредитного договору.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, за відсутності доказів укладення між сторонами кредитного договору, надання відповідачці та отримання нею кредитних коштів, вимоги позивача ТОВ «Іннова Нова» про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є безпідставними, а тому у позові необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 526, 634, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: /підпис/
Згідно з оригіналом
Рішення набрало законної сили «___» ________________ 2026 року.
Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/650/26, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. В. Яковець 

Копію рішення видано «___»____________________20____ року.

Секретар: